Справа № 505/3901/25
№ 2/505/1953/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2026 року м. Подільськ
Подільський міськрайонний суд Одеської області в складі: 
головуючої судді Ващук О.В., 
за участі секретаря судового засідання Піскунова Д.С., 
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Матвієнка О.М.,
представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Абрамова М.В.,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Подільськ в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
в с т а н о в и в:
До суду через систему «Електроний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана її представником адвокатом Матвієнко О.М., до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі 20 000 грн. щомісячно. 
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 13 липня 2019 року, між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, який було розірвано на підставі рішення Приморського районного суду м.Одеса від 16 квітня 2025 року.
Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з 14.03.2024 року є дитиною з інвалідністю (строк дії інвалідності 13.02.2038). 
У зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України позивачка була вимушена виїхати з України та разом із сином ОСОБА_3 , отримали «тимчасовий захист» у Швейцарії та проживають у м.Женева, площа Огустен 17. 
Оскільки дитина потребує щоденного догляду, лікування та спеціальних реабілітаційних процедур, позивачка не має можливості здійснювати постійну оплачувану роботу. Частину витрат покриває швейцарська система медичного страхування, однак більшість витрат несе мати самостійно (оплата терапій, логопеда, психолога, реабілітаційних занять, ліків, спеціального харчування та ортопедичних засобів, поїздок до клінік і спеціального догляду). У зв`язку з цим позивачка вважає справедливим і необхідним залучення батька до реальної фінансової участі у забезпеченні належних умов життя спільної дитини.
Відповідач самоусунувся від свого сина, участі у вихованні його не приймає, відповідач неодноразово обіцяв приїхати до сина, але жодного разу цього не зробив, хоча таку можливість має. Відповідач матеріальну допомогу не надає, ухиляється від участі в утриманні дитини, попри наявність доходів, який неофіційно веде регулярну діяльність у сфері ремонту та відновлення кузовів автомобілів, і його середній денний дохід складає близько 100 доларів США, що відповідає приблизно 60 000–80 000 грн. на місяць. У зв`язку з цим визначення аліментів у розмірі 20 000 грн. щомісячно виходячи з матеріальних потреб дитини з інвалідністю, оскільки середньомісячні витрати на дитину перевищують 30 000 грн., та враховуючи фінансові можливості відповідача, з урахуванням його регулярного доходу, є розумним, справедливим і посильним для відповідача, а також реальним потребам дитини з інвалідністю. 
Ухвалою Подільського міськрайонного суду Одеської області від 17 листопада 2025 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Абрамов М.В. через систему «Електронний суд» подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого, відповідач частково визнає позовні вимоги та погоджується щомісяця сплачувати на утримання дитини 5000 грн. Крім того, представник відповідача зазначив, що відповідач не ухилявся від виконання батьківських обов`язків, з моменту розірвання шлюбу, а саме з 16.04.2025 року та до подання позову відповідач регулярно перераховував кошти на утримання сина на рахунок позивачки, на підтвердження долучено платіжні інструкції переказу відповідачем грошових коштів позивачу за період грудень 2024 року – січень 2026 року. Вважають, що заявлена позивачкою сума у 20 000 грн. щомісячно є надмірною та невідповідною доходам відповідача, оскільки доходи є нестабільними та значно нижчими за суму, яка дозволяла б сплачувати аліменти у такому розмірі. З грудня 2025 року, відповідач працює в ТОВ «Айген Тех Україна» та має посадовий оклад 8000 грн. Відповідач є співвласником 1/4 квартири в с. Борщі, Подільського району, Одеської області, іншої нерухомості, транспортних засобів на праві власності не має. Відповідач має двох непрацездатних батьків. Окрім того, вважає необґрунтованим, неспівмірним заявлений стороною позивача розмір витрат на правничу допомога. 
Представник позивача через систему «Електронний суд» подав додаткові пояснення у справі, згідно яких просив суд визначити аліменти на дитину в твердій грошовій сумі, виходячи з реальних потреб дитини, перелічивши витрати, пов`язані з лікуванням, розвитком та повсякденним забезпеченням дитини. 
В судовому засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Матвієнко О.М. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі, з підстав, зазначених у позовній заяві та додаткових поясненнях, просили стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу. Окрім того, позивач зазначила, що відповідач оформив опіку над дитиною та отримує державну допомогу на дитину з інвалідністю. 
Представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Абрамов М.В. в судовому засіданні позов визнав частково, з підстав зазначених у відзиві та вказав, що відповідач має на утриманні батьків, та те, що законодавством визначено порядок стягнення додаткових витрат на лікування, розвитком та забезпеченням дитини, про які зокрема вказує позивач. 
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси від 16 квітня 2025 року.
Сторони у справі є батьками малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 14.03.2024 року має статус дитина з інвалідністю, що підтверджується копією виписки із рішення ЛКК №11/61 (№11/61 від 19.03.2024), строк дії інвалідності 13.02.2038 року. 
Як зазначає позивачка дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. 
Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи.
Крім того, ОСОБА_1 вказує, що через те, що необхідно здійснювати постійний догляд за дитиною вона не може працювати та знаходиться у скрутному матеріальному становищі.
Між сторонами відсутня домовленість щодо участі відповідача, який проживає окремо від сина, у матеріальному утриманні дитини.
Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей.
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Із наявних у матеріалах справи доказів слідує, що відповідач є батьком малолітнього сина, який проживає разом з матір`ю, окремо від батька.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі 20 000 грн.
Вирішуючи питання про розмір аліментів суд має виходити із приписів статті 182 ЦПК України.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Згідно положень ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З системного аналізу положень статей 182 та 184 СК України вбачається, що, під час ухвалення судового рішення у справі про стягнення аліментів, визначених позивачем у твердій грошовій сумі, суд зобов`язаний враховувати, щоб розмір аліментів у твердій грошовій сумі не був меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, й у разі визначення позивачем твердої грошової суми у меншому розмірі ніж вказана гарантія, ухвалити рішення, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який буде відповідати вказаному гарантійному розміру, передбаченому абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України.
При визначенні розмірі аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 20 000 грн. на дитину, позивачем не обґрунтовано та не підтверджено належними доказами такий розмір аліментів, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства обов`язок по утриманню дитини покладено у рівній мірі на обох батьків з урахуванням дотримання балансу відповідних їх прав та обов`язків.
Визначаючи до стягнення з батька на дитину аліменти у розмірі 20 000 грн., позивачка повинна мати готовність та довести окрім здійснення таких витрат на дитину і свою можливість виділяти на забезпечення дитини таку ж суму щомісячно 20 000 грн. Однак, доказів того, що розмір доходу позивачки є достатнім для понесення витрат на утримання дитини у розмірі 20 000 грн. щомісячно, сторона позивача суду не надала.
Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мати зобов`язання щодо утримання.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя, також враховує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (справа Хант проти України, HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
Із наданих стороною відповідача платіжних інструкцій вбачається, що з грудня 2024 року по січень 2026 року відповідачем здійснювались періодичні перерахування грошових коштів (різної суми) на картковий рахунок ОСОБА_1 . 
Сторона позивача не заперечувала, що відповідач перераховував кошти дитині, при цьому зазначила, що відповідач фактично частково перераховував кошти, які отримував у вигляді державної допомоги на дитину інваліда. 
Суд враховує той факт, що із наданих відповідачем доказів, хоч і вбачається періодичне, добровільне виконання ним обов`язку щодо матеріального забезпечення сина. Разом з тим, суд зауважує, що надання батьком, як одним із батьків, у добровільному порядку матеріальної допомоги дитині є його правом, та не звільняє його, як одного з батьків, від обов`язку утримання дитини. Аналогічний за своїм змістом правовий висновок викладений у поставної КЦС ВС від 27.05.2020 року N 712/4702/19.
При визначенні розміру аліментів, що підлягають до стягнення, суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку і суду не надано доказів про незадовільний стан його здоров`я, тобто є здоровим, працездатним та має змогу сплачувати аліменти, оскільки жодних доказів, які б свідчили про його не можливість сплачувати аліменти, останній суду не надав. Також відповідач не надав доказів, які б свідчили, що дійсно у нього на утриманні перебувають батьки.
Крім того, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, яка отримує матеріальне утримання також від матері ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 8000 грн. щомісячно, починаючи з 07 листопада 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
На думку суду, такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, його фізичного розвитку, підтримки життєдіяльності на достатньому рівні. Розмір аліментів, визначений судом, не є надмірним і є достатнім для забезпечення розумних потреб дитини.
Суд не вбачає підстав для повного задоволення позову, оскільки позивач жодним чином не обґрунтовано необхідність стягнення з відповідача аліментів на дитину в розмір 20 000 грн. Щодо посилання у позові на те, що син сторін має статус дитини-інваліда, у зв`язку з чим потребує лікування та реабілітації, суд зазначає, що позивач має право звернутися до суду із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину, пов`язаних із лікуванням та реабілітацією сина.
При розподілі судових витрат суд виходить з наступного.
Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При розподілі судових витрат суд враховує пропорційність задоволених вимог. Згідно позовних вимог позивач просив стягнути аліменти в розмірі 20 000 грн., а позов задоволено частково - 8000 грн., тобто на 40 % (8000 х 100 : 20000). За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 6000 грн. (15000 грн. х 40%) витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за категорією спорів про стягнення аліментів на утримання дитини, яка звернулася до суду через систему «Електронний суд», то з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 968,96 грн. 
Крім того, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 141, 263-265, 430 ЦПК України, суд

ухвалив:
Позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів, задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 8000 (вісім тисяч) грн. щомісячно, починаючи з 07 листопада 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 968 грн. 96 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя О.В. Ващук