н\п 2/490/236/2026 Справа № 490/10850/24

Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 липня 2026 року м.Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі Романової К.Т., без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» до ОСОБА_1 про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням,-
ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року позивач Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» (далі – КП ММР «Миколаївелектротранс»), в особі свого представника, звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача в якому просив стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у сумі 11 802,83 грн та судові витрати.
В обгрунтування позову позивач вказує, що 16.08.2024 р. о 10:08 год. в м. Миколаїв, вул. Котельна буд.62, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом RENAULT д.н.з. НОМЕР_1 в порушення вимог п.п. 2.3. «б»,10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, був неуважним, не слідкував за дорожньою обстановкою, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним та під час руху заднім ходом не буде створювати небезпеку на перешкоду в результаті чого здійснив зіткнення з трамваєм №3 н.з. 2122. Внаслідок ДТП трамвай зазнав значні механічні пошкодження. Таким чином підприємству було завдано матеріальні збитки які підлягають відшкодуванню. Постановою Центрального районного суду м. Миколаїв від 25.09.2024 у справі №490/7688/24, провадження 3/490/3267/2024 ОСОБА_1 визнано винним за ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень та стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 гривень.
Позивач вказує, що внаслідок ДТП КП ММР «Миколаївелектротранс», як власник пошкодженого трамвая, понесло матеріальні збитки на загальну суму 32282,88 грн. У зв`язку з тим, що цивільно-правова відповільність винуватця ДТП - водія автомобіля RENAULT д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована, 15.11.2024 р. ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» здійснила виплату страхового відшкодування на рахунок позивача у розмірі 20480,05 грн.
Таким чином, виплачена сума страхового відшкодування не повністю покриває завдані відповідачем матеріальні збитки позивачу. Різниця між сумою завданих позивачу збитків та виплаченим страховим відшкодуванням становить 11802,83 грн (загальний розмір збитків 32282,88 грн – страхове відшкодування 20180,05 грн = 11802,23 грн).
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2024 року дану цивільну справу передано на розгляд судді Черенковій Н.П.
Ухвалою від 09.12.2024 року суддею Черенковою Н.П. відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Розпорядженням №264 від 20.02.2026 року призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з рішенням Вищої ради правосуддя №101/0/15-26 від 22 січня 2026 року "Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Центрального районного суду м.Миколаєва у зв`язку з поданням заяви про відставку", наказу голови Центрального районного суду м.Миколаєва №4-0с/тр від 22 січня 2026 року про відрахування зі штату суду судді Черенкової Н.П.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2026 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Гуденко О.А.
Ухвалою судді Центрального районного суду міста Миколаєва Гуденко О.А. від 06.03.2026 року дану цивільну справу прийнято до свого провадження, постановлено продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
17.06.2026 року від представниці відповідача – адвоката Гоцуляк Ю.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вважала позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, мотивуючи це наступним.
Так, сторона відповідача вважає, що позивач хибно вважає постанову суду від 25.09.2024 року у справі № 490/7688/24 беззаперечним доказом, яким начебто підтверджується належність залучення ОСОБА_1 у справі № 490/10850/24 у якості відповідача. Зазначає, що у матеріалах справи відсутні підтвердження правових підстав керування відповідачем транспортним засобом «Renault Master», що відповідач не є страхувальником або особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у ПрАТ «УСК» КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» за договором страхування на підставі якого позивачу здійснено компенсацію розміру завданої шкоди. Таким чином, представниця відповідача вважає, що залучення ОСОБА_1 у цю справу у якості відповідача є безпідставним.
Також, сторона відповідача звертає увагу, не те, що у калькуляції під таблицею розрахунку витрат на матеріали, позивач до компенсації вартості матеріалів для ремонту додає наступну суму: прибуток % - 6199,02 грн., однак не надає пояснень з чого формується ця сума. Однак, вважає, що включення до розміру шкоди, яка нанесена позивачу внаслідок ДТП, витрат пов`язаних з виплатою та нарахуванням заробітної плати водія вагона № 2122, «прибутку %» є безпідставним. 
Щодо включення позивачем до розміру вартості ремонту у калькуляції ПДВ або як зазначено документі «НДС 20%» у розмірі 5420,48 грн, строна відповідача вказує, що у випадку здійснення страхової виплати на рахунок потерпілого страховик зменшує розмір страхової виплати на суму ПДВ. Вказану суму страховик зобов`язаний доплатити у випадку надання доказів проведення відновлювального ремонту транспортного засобу на СТО, яке має статус платника ПДВ. Якщо докази ремонту відсутні, то компенсувати ПДВ не повинен ні страховик, ні винуватець. Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України). Тобто, вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати.
Враховуючи вищенаведене у відповідача є обґрунтовані сумніви щодо отримання позивачем страхової виплати від ПрАТ «УСК» КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» у відповідності до розрахунків та зазначених сум наведених саме у доданій до позовної заяви калькуляції. 
При цьому, представниця відповідача стверджує, що страховий акт, на підставі якого страховою погоджено суму відновлювального ремонту із переліком матеріалів/робіт, які були компенсовано КП ММР «Миколаївелектротранс» та з урахуванням яких розрахована різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням відсутній у матеріалах справи. Натомість позивачем, для обґрунтування заявлених позовних вимог долучено внутрішній документ юридичної особи - калькуляція на відновлення вагона № 2122 після нанесеного збитку КП ММР «Миколаївелектротранс», до якої включені сумнівні суми, які, на думку відповідача є неправомірними та непідтвердженими. Зазначає, що калькуляція на відновлення вагона № 2122 після нанесеного збитку не є належним та допустимим доказом у справі, оскільки не відповідає вимогам чинного законодавства України.
За такого, сторона відповідача вважає, що позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами обставини та вимоги, на які зроблено посилання у позові.
Сторони в судове засідання не з`явилися.
01.07.2026 року від представника позивача – Кащенка С.О. надійшло клопотання про долучення доказів, в якому поміж іншого просив розглядати справи за відсутності представника КП ММР «Миколаївелектротранс», позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Представниця відповідача – адвокат Гоцуляк Ю.С. надала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за відсутності відповідача та його представника, проти задоволення позовних вимог заперечувала.
Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Статтею 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (Постанова ВС від 24.10.2024 у справі №752/8103/13-ц).
За такого, суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів, що відповідає приписам ст.ст. 178, 223 ЦПК України.
Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Матеріалами справи встановлено, що постановою Центрального районного суду м.Миколаєва від 25.09.2024 року у справі про адміністративні правопорушення № 490/7688/24 визнано  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень (https://reyestr.court.gov.ua/Review/121879299).
У вказаній постанові, яка набрала законної сили 08.10.2024 року, судом встановлено наступне.
16.08.2024 року відносно ОСОБА_1 був складений протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до вказаного протоколу, 16.08.2024 року о 08 год. 10 хв., м. Миколаїв, вул. Котельна, 62, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом "Renault Master", д.н.з. НОМЕР_2 , в порушення вимог п.п. 2.3 "б", 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним та під час руху заднім ходом не буде створювати небезпеку чи перешкоду, в результаті чого допустив зіткнення з трамваєм № 3, н.з. НОМЕР_3 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди, транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки. За дані дії передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.
Вказані в протоколі обставини про порушення ОСОБА_1 вимог Правил дорожнього руху України підтверджуються схемою місця ДТП, письмовими поясненнями ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а також заявою та письмовими поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).
Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду (частина сьома статті 82 ЦПК України).
У постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 910/2164/18 та від 08 липня 2019 року у справі № 908/156/18, на які є посилання в касаційній скарзі, вказано, що преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.
У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 320/4938/17 (провадження № 61-26396св18) зазначено, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу.
У постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 822/1468/17, на яку є посилання в касаційній скарзі, зазначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, але в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах.
Правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (Svetlana Naumenko v. Ukraine, № 41984/98, §53, ЄСПЛ, від 09 листопада 2004 року).
На важливість дотримання принципу процесуальної економії, відповідно до якого штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, неодноразово звертала увагу Велика Палата Верховного Суду (пункт 58 постанови від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б, провадження № 12-143гс19; пункт 63 постанови від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, провадження № 12-204гс19); пункт 82 постанови від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, провадження № 14-67цс20).
Тобто, наявність вини в діях відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена і не оспорюється.
Позивач, Комунальне підприємство Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс», зареєстровано у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та здійснює такі види економічної діяльності, зокрема, пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення (основний).
Відповідно до калькуляції на відновлення вагона №2122 після нанесеного збитку, складеною КП ММР «Миколаївелектротранс», якому внаслідок ДТП з автомобілем «RENAULT MASTER», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 16.08.2024 року завдано матеріальних збитків у розмірі 32282,88 грн. з яких: матеріали та зарплата – 20663,39 грн; прибуток % – 6199,02 грн; послуга з друку наклейок "Символіка міста" 3% від вартості згідно Договору №180 від 29.03.2024 р. (8000 грн) та НДС 20% – 5420,48 грн.
Згідно платіжної інструкції №ЗР130644 від 15.11.2024 року ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» перерахувало КП ММР «Миколаївелектротранс» страхове відшкодування в розмірі 20480,05 грн, призначення платежу: «Відш. зг. стр. акту №240001165620 від 14.11.24 КП Миколаївської міської ради "МИКОЛАЇВЕЛЕКТРОТРАНС" ЄДРПОУ 03328468. &2000без ПДВ».
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).
Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків має право на їх відшкодування у розмірі витрат, які вона зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до частини першої статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до положень ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч. 2 ст.1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою.
Відповідно до положень ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно п. 4. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Разом з тим, визначаючи розмір відшкодування, який підлягає виплаті позивачу суд виходив з наступного.
Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
У постанові Верховного Суду від 11.03.2020 р. у справі № 754/5129/15-ц зроблено правовий висновок про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч, 2 ст. 1192 ЦК). Тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.
Так, з калькуляції на відновлення вагона №2122 після нанесеного збитку, складеною КП ММР «Миколаївелектротранс», вбачається, що позивачем в суму розміру витрат включено основну зарплату в розмірі 1868,48 грн, додаткову зарплату в сумі 515,70 грн, ЄСВ в сумі 524,52 грн.
Разом з тим, суд зазначає, що вказані витрати не обґрунтовані жодними доказами та з наданої калькуляції неможливо встановити що це за зарплата та кому і за яку роботу вона виплачувалася. Крім того, якщо виходити з того, що в даному випадку вказана зарплата виплачувалася працівникам КП ММР «Миколаївелектротранс» за ремонт вагону, то суд зазначає, що вказані виплати не входять в перелік збитків, передбачених ст.1192 ЦК України, оскільки нормою вказаної статті передбачено, що розмір збитків включає в себе вартість втраченого майна або виконання робіт необхідних для відновлення пошкодженої речі. При цьому, оплата заробітної плати своїм працівникам та сплата Єдиного соціального внеску є обов`язком КП ММР «Миколаївелектротранс» як роботодавця, та такі виплати жодним чином не відносяться до відшкодування збитків, завданих в результаті ДТП.
Також позивачем нараховано накладні витрати у сумі 5476,46 грн. Проте, що саме входить у вказані накладні витрати та яким чином дані витрати пов`язані зі завданими відповідачем збитками - стороною позивача не вказано та необгрунтовано жодним доказом.

Щодо стягнення з відповідача нарахованого позивачем прибутку в сумі 6199,02 грн, що збитками за простій трамвая, суд зазначає наступне.
Ст.1 Закону України «Про міський електричний транспорт» встановлено, що міський електричний транспорт - складова частина єдиної транспортної системи, призначена для перевезення громадян трамваями, тролейбусами, поїздами метрополітену на маршрутах (лініях) відповідно до вимог життєзабезпечення населених пунктів. Маршрут (лінія) - напрямок руху трамвая, тролейбуса (поїзда метрополітену, швидкісного трамвая) за встановленим розкладом між визначеними та відповідно обладнаними пунктами на зупинках. 
Відповідно до ч.1 ст. 20 Закону України «Про міський електричний транспорт» тимчасове припинення або обмеження надання транспортних послуг може застосовуватись у випадках, передбачених Правилами дорожнього руху.
Стаття 13 Закону України «Про міський електричний транспорт» встановлює право перевізника вимагати відшкодування втрат за тимчасове закриття або перешкоджання рухові.
За такого, в зв`язку з тимчасовим припиненням експлуатації пошкодженого в ДТП вагона трамвая, суд вважає правомірним нарахування позивачем 6199,02 грн неотриманого прибутку.

Щодо нарахування ПДВ 20% у розмірі 5420,48 грн, суд зазначає наступне.
Згідно висновків, викладених у Постанові КЦС ВС від 12 липня 2023 року у справі № 591/1861/22, у випадку здійснення страхової виплати на рахунок потерпілого страховик зменшує розмір страхової виплати на суму ПДВ. Вказану суму страховик зобов`язаний доплатити у випадку надання доказів проведення відновлювального ремонту транспортного засобу на СТО, яке має статус платника ПДВ. Якщо докази ремонту відсутні, то компенсувати ПДВ не повинен ні страховик, ні винуватець. Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України). Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ, а також понесення позивачем витрат зі сплати ПДВ.
Позивачем додано до матеріалів справи Свідоцтво №100091211 про реєстрацію платника податку на додану вартість, з якого вбачається, що КП ММР «Миколаївелектротранс» є платником ПДВ.
Отже, враховуючи, що ремонт вагона виконано КП ММР «Миколаївелектротранс», який є платником податку, вимогу про стягнення ПДВ 20% у розмірі 5420,48 грн слід задовольнити.

За такого, підсумовуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що в даному випадку позивачем підтверджено понесені ним збитки внаслідок ДТП у загальній сумі 24137,72 грн, з яких: 12278,22 грн - вартість матеріалів; 6199,02 грн - втрачений прибуток за простій трамвая; 240,00 грн - вартість послуги з друку наклейок; 5420,48 грн - ПДВ 20%. Всі інші витрати не підтверджені належними, достатніми та достовірними доказами.
Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що страховою компанією позивачу виплачено страхове відшкодування в розмірі 20480,05 грн, а отже, з відповідача, як винуватця ДТП, слід стягнути різницю між фактично понесеною сумою збитків та виплаченою страховою сумою у розмірі 3 657,67 грн (24137,72 грн - 20480,05 грн).
Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким чином, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, з урахуванням балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи позови у межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про часткове задоволенні позовних вимог.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов протиУкраїни", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").
При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), надав оцінку усім юридично значимим доводам, факторам та обставинам, дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін.
Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.
Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для ухвалення судового рішення.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами.
Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 3028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №2603 від 04.12.2024 року.
За такого, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме: у сумі 938,37 грн(3657,67 / 11802,83 х 3028).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265, 353 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Позов Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» до ОСОБА_1 про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням – задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП:НОМЕР_4 ) на користь Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» (код ЄДРПОУ 03328468) різницю між фактичним розміром шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, і страховим відшкодуванням у розмірі 3657,67 грн (три тисячі шістсот п`ятдесят сім гривень 67 копійок) та витрати на судовий збір у розмірі 938,37 грн (дев`ятсот тридцять вісім гривень 37 копійок). 

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя          О.А. Гуденко