Справа № 296/15081/25

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я 

і м е н е м У к р а ї н и 

14 липня 2026 року Криничанський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді  Лісняк В.В.,
за участі секретаря Коваль Л.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел. Кринички позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 
УСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 28.02.2023 року між ТОВ «ФК «Віва Капітал» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 1305905502119, згідно умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 3800 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом, строком на 14 днів. Відповідач належним чином не виконав узяті на себе зобов`язання. 14.10.2023 року між ТОВ «ФК «Віва Капітал» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу № 04102023/2, відповідно до умов якого, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги за кредитним договором № 1305905502119 до відповідача. Згідно Договору факторингу сума боргу перед новим кредитором ТОВ «Діджи Фінанс» становить 11664,48 грн., у зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість, витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн.  
Відповідач  ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про день розгляду справи сповіщений, про причину неявки не повідомив, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, за таких обставин суд вважає можливим розглянути позов за його відсутності на підставі доказів, наданих у справі, постановивши заочне рішення, відповідно до ст.280 ЦПК України. 
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 28.02.2023 року між ТОВ «ФК «Віва Капітал» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту продукту «Старт» № 1305905502119, згідно з умовами якого, відповідач отримав кредит в сумі 3 800,00 грн, строком на 14 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом, що передбачені кредитним договором. Відповідно до графіку платежів (додаток № 3 до договору), платіж повернення кредиту та сплати процентів мав бути внесений ОСОБА_1 14.03.2023. Також, позивачем надано, підписані відповідачем, згоду на взаємодію з третіми особами при врегулюванні проблемної заборгованості (додаток № 2 до договору) та паспорт договору про надання фінансового кредиту продукту «Старт» до договору № 1305905502119 від 28.02.2023. Згідно довідки про ідентифікацію від 28.02.2023, ОСОБА_1 ідентифікований в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «ФК «Віва Капітал» для укладення договору № 1305905502119. Факт перерахування 28.02.2023 ТОВ «ФК «Віва Капітал» ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 3 800,00 грн. на номер карти НОМЕР_1 , номер транзакції 37754-83099-62083, підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» вих. № 510/10 від 09.10.2023. Згідно розрахунку заборгованості за договором № 1305905502119 від 28.02.2023, наданого ТОВ «ФК «Віва Капітал», загальна сума боргу становить 11664,48 грн.
04.10.2023 між ТОВ «Діджи фінанс» (фактор) та ТОВ «ФК «Віва Капітал» (клієнт) укладено договір факторингу № 04102023/2, згідно умов якого, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення права вимоги. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 04102023/2 від 04.10.2023, до ТОВ «Діджи фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 по договору № 1305905502119 від 28.02.2023 на загальну суму 11664,48 грн, з яких: сума заборгованості за тілом 3800,00 грн; сума заборгованості за відсотками 7864,48 грн. 15.08.2025 ТОВ «Діджи фінанс» на поштову адресу ОСОБА_1 було надіслано досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості по договору № 1305905502119 від 28.02.2023 в сумі 11664,48 грн за вих. № 3364518553-АВ від 15.08.2025.
Згідно з ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому.
Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ч. 1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто.
Відповідно до ч. 1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписами пункту 1 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст.513 ЦК України).
Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Згідно з положеннями ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).Відповідно до ст.1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.
Стаття 1082 ЦК України передбачає, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Суд вважає, що позивачем підтверджено укладення кредитного договору між первісним кредитором та відповідачем, а також підтверджено наступне укладення договору факторингу між первісним кредитором та позивачем щодо спірного договору.
Як вбачається з матеріалів справи, у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором №1305905502119 від 28.02.2023 року у розмірі 11664,48 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Докази сплати відповідачем зазначеної суми в матеріалах справи відсутні. Оскільки права позивача порушені неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
У відповідності до ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6000,00 грн. 
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому стягненню.
Відповідно до вимог ст.ст.  137, 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 19, 81, 89, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -  
ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , що мешкає за адресою:  АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (07406, Київська область, м.Бровари, вул.Симона Петлюри, буд.21/1, код ЄДРПОУ 42649746, IBAN: НОМЕР_3 в АТ «ПУМБ», МФО 334851) заборгованість за кредитним договором №1305905502119 від 28.02.2023 року в розмірі 11664,48 грн., 2422,40 грн. судового збору та 3000 грн. витрат на правничу допомогу, всього 17086,88 (сімнадцять тисяч вісімдесят шість гривень 88 копійок). 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя:	  	В.  В.  Лісняк