ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1652/26 Справа № 212/1030/26 	  	Суддя у 1-й інстанції -  ОСОБА_1  Суддя у 2-й інстанції -                 ОСОБА_2 	

ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі: 
головуючого ОСОБА_2 
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 
за участю прокурора ОСОБА_6 
захисника ОСОБА_7 
обвинуваченого ОСОБА_8 

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 12026041730000006 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Покровського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 березня 2026 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, ІПН: НОМЕР_1 , уродженця м. Казань, Татарстан, з середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на посаді матроса резерву запасного взводу 33 запасної роти військової частини НОМЕР_2 , якого увільнено та призупинено військову службу за наказом командира ВЧ НОМЕР_2 № 52 від 21.02.2024 року, не судимого, який зареєстрований в АДРЕСА_1 , а мешкає в АДРЕСА_2 ,
засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду першої інстанції,  ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_2 , згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України 30-рс від 14.02.2024 року призначеного на посаду матроса резерву запасного взводу 33 запасної роти військової частини НОМЕР_2 , якого згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_2 № 52 від 21.02.2024 року увільнено та відносно якого призупинено військову службу у зв`язку з самовільним залишенням військової частини та дію контракту про проходження громадянином України військової служби у Збройних Силах України, молодшого сержанта за призовом по мобілізації, матроса резерву запасного взводу 33 запасної роти військової частини НОМЕР_2 , який самовільно залишив військову частину, в порушення вимог ст. 6, 9, 11, 16, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-ХІУ, ст. 1, 3, 4 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 551-XIV та Військової присяги, ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, 29.12.2025 року приблизно об 17 годині, ОСОБА_8 разом зі своїм знайомим ОСОБА_9 , перебували поруч з садовим будинком АДРЕСА_3 , де зустріли свого знайомого ОСОБА_10 . В цей же день приблизно об 17-05 год. на грунті раптово виниклих неприязних відносин та з мотивів гострої неприязні до знайомого ОСОБА_10 у ОСОБА_8 раптово виник злочинний умисел, направлений на спричинення останньому тяжких тілесних ушкоджень, де ОСОБА_8 , знаходячись поруч з садовим будинком АДРЕСА_3 , діючи з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи прямий умисел на заподіяння потерпілому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, не переслідуючи мети спричинення йому смерті, умисно завдав йому один удар рукою в ділянку голови, та один удар ногою в ділянку тулубу, спричинивши фізичний біль, в результаті чого ОСОБА_10 втратив рівновагу та впав на землю на правий бік. ОСОБА_8 , перебуваючи обличчям до спини ОСОБА_10 , який лежав на землі на правому боці, умисно завдав потерпілому не менш шести ударів в ділянку ребер з правого боку, лівою та правою ногами одягненими у взуття. Після того як потерпілий ОСОБА_10 розвернувся та ліг на спину, ОСОБА_8 , продовжуючи свої протиправні дії, направлені за мету на умисне заподіяння потерпілому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, перебуваючи обличчям до нього, з лівого боку умисно завдав ОСОБА_10 не менше двох ударів ногою взутою у взуття в ділянку ребер з лівого боку. Своїми діями ОСОБА_8 завдав наступні тілесні ушкодження потерпілому. Так згідно з висновком судово-медичної експертизи за своїм характером закрита травма груді-перелом 9-12 ребер праворуч, 11-12 ребер ліворуч, розрив правої легені, правобічний гемоторакс відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. За своїм характером перелом поперечних відростків 2,3,4 поперекових хребців відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я більш ніж 21 доби. Потім ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення пішов.
Таким чином ОСОБА_8 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ст. 121 ч. 1 КК України, оскільки спричинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що суд в повній мірі не врахував ступінь тяжкості суспільної небезпеки, конкретні обставини і характер вчиненого кримінального правопорушення, а також дані про особу винного, внаслідок чого призначив покарання, яке, на його думку, не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та його собі через м`якість. Звертає увагу на відношення ОСОБА_8 до наслідків його неправомірних дій. Вказує, що судом безпідставно визнано обставиною, яка пом`якшує покарання – щире каяття у скоєному. Також вважає незаконним прийняття рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Просив вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 6 років позбавлення волі. Виключити з мотивувальної частини вироку обставину, яка пом`якшує покарання – щире каяття у скоєному. У решті вирок залишити без змін.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку захисника та обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, судова колегія доходить наступного.
На підставі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.
Згідно положень ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України суд першої інстанції має належним чином досліджувати й оцінювати всі обставини, які мають значення для справи та застосовувати вказані вимоги закону лише в тому разі, коли для цього є умови й підстави, про що у судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви. 
У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Згідно роз`яснень, наданих у пункті 9 вищезазначеної постанови, рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Вирішуючи питання щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 та призначивши покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням, суд першої інстанції не надав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого злочину, обставинам вчиненого злочину та особі обвинуваченого. 
Так, судом належним чином не враховано того факту, що ОСОБА_8 скоїв кримінальне правопорушення, яке на підставі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів проти життя і здоров`я особи.
Визнаючи в якості обставини, яка пом`якшує покарання - щире каяття, суд першої інстанції належним чином не мотивував свого рішення в цій частині та, на думку колегії суддів, дійшов помилкового висновку, щодо її наявності, а його висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Так, Верховний Суд у своїх рішеннях (ЄУН справ 199/6365/19, 643/13256/17, 166/1065/18) неодноразово зазначав про те, що щире каяття характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
Каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.
Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею кримінального правопорушення, добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.
На переконання апеляційного суду, наявність у ОСОБА_8 такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття є сумнівним і носить формальний характер, оскільки він не виявив бажання виправити ситуацію, шкоду, заподіяну своїми злочинними діями, не відшкодував. 
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що покарання, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст.75 КК України, не відповідає тяжкості скоєного злочину і особі обвинуваченого та не буде сприяти його виправленню й попередженню скоєння нових злочинів.
Призначаючи ОСОБА_8 покарання за скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, колегія суддів бере до уваги вимоги ст.ст. 50, 65 КК України.
При визначенні виду та розміру покарання колегія суддів бере до уваги ступінь суспільної небезпеки, конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, а також дані про особу обвинуваченого, який не одружений, в силу ст. 89 КК України не судимий, за місцем реєстрації характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів доходить висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише з його ізоляцією від суспільства.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню в частині призначеного ОСОБА_8 покарання з ухваленням в цій частині нового вироку судом апеляційної інстанції.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Покровського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 березня 2026 року стосовно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання.
Призначити ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на щире каяття як на обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 .
Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк відбуття покарання строк тримання під вартою під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження з 05 січня 2026 року до 02 березня 2026 року включно, із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.
Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційних скарг до Верховного суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді