ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

. 24 липня 2026 року | м. Полтава | Справа № 440/6763/26

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чеснокової А.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 в якій просить:
визнати дії Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у виплаті мені – ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, яка передбачена Постановою Кабінету Міністрів України №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” у розмірі 15 000 000 гривень неправомірними;
зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити мені – ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі, передбаченому п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, як члену сім`ї померлого сержанта ОСОБА_2 внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням військової служби під час дії воєнного стану, з урахуванням виплачених сум.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 20 червня 2022 року син позивача ОСОБА_2 , який був військовослужбовцем Збройних сил України, проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , особовий склад якої залучений та безпосередньо приймає участь у захисті українського народу та територіальної цілісності України – помер. Згідно Витягу з протоколу №539 від 11 липня 2022 року засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців, захворювання сержанта ОСОБА_2 , 1972 року народження – «Кардіоміопатія. Серцева недостатність» - ТАК ПОВ`ЯЗАНЕ З ПРОХОДЖЕННЯМ ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ. Внаслідок чого, позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою щодо виплати йому, як батькові померлого військовослужбовця, України №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Відповіддю від 05 травня 2026 року за №7/3362 було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, яка передбачена Постановою Кабінету Міністрів України №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 15 000 000 гривень. Відмова мотивована тим, що Постановою Кабінету Міністрів України №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» не передбачено виплату у разі смерті військовослужбовця від захворювання пов`язаного із проходженням військової служби. При цьому, позивач вважає таку відмову протиправною та такою, що порушує його права, як батька померлого військовослужбовця. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.05.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
09.06.2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву від ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому представник відповідача проти позовних вимог заперечував, просив у їх задоволенні відмовити. Вказував на те, що при зверненні до ІНФОРМАЦІЯ_3 ПОЗИВАЧ не дотримався форми заяви про виплату одноразової грошової допомоги передбаченої та визначеної додатком №1 згаданого Наказу №45, та до заяви не додав жодного документа передбаченого додатком №2 до Наказу №45 питання призначення ПОЗИВАЧУ одноразової грошової допомоги в порядку передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» ні ІНФОРМАЦІЯ_4 ні Міністерством оборони України не розглядалось та жодних рішень з цього питання не приймалось. Дана позовна заява до ІНФОРМАЦІЯ_1 та Міністерства оборони України є безпідставною і немотивованою, командування ІНФОРМАЦІЯ_2 прав та інтересів ПОЗИВАЧА не порушувало.
01.07.2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву від Міністерства оборони України, в якому представник відповідача проти позовних вимог заперечував, просив у їх задоволенні відмовити. Вказував на те, що позовні вимоги про призначення виплати в розмірі 15 000 000 гривень на підставі пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 є безпідставними, оскільки правова норма цієї постанови містить чітко визначений перелік підстав для її застосування. Зазначена соціальна гарантія у сумі 15 000 000 гривень розрахована виключно на випадки загибелі військовослужбовців у бойових діях або їхньої смерті внаслідок поранення, контузії, травми чи каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини безпосередньо в районах ведення воєнних дій. Натомість смерть від загального або хронічного захворювання, навіть якщо таке захворювання виникло, розвинулося чи загострилося в період проходження військової служби, не охоплюється диспозицією пункту 2 Постанови № 168. Для виникнення права на виплату за Постановою № 168 юридично значущим фактом є наявність прямого причинно-наслідкового зв`язку між смертю військовослужбовця та отриманим ним бойовим ушкодженням (пораненням, контузією, травмою, каліцтвом) під час захисту Батьківщини. Сержант ОСОБА_2 помер у лікарні від серцевої недостатності, що стала наслідком кардіоміопатії, тобто від соматичної патології серця, що документально зафіксовано в лікарському свідоцтві про смерть № 108 від 21 червня 2022 року та сповіщенні про смерть № 18 від 20 червня 2022 року. Матеріали справи не містять доказів того, що померлий мав поранення або травми, отримані внаслідок воєнних дій, які могли б стати причиною виникнення чи раптового загострення серцевої хвороби. Оскільки смерть військовослужбовця настала внаслідок захворювання, прямий причинно-наслідковий зв`язок між бойовими діями та смертю відсутній, що виключає можливість поширення дії Постанови № 168 на ці правовідносини та призначення Позивачу грошової допомоги, передбаченої цією нормою.
Справу за вказаним позовом розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини четвертої статті 229 вказаного Кодексу.
Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 є батьком померлого військовослужбовця – ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 22.06.1972.
ОСОБА_2 , як військовослужбовець за контрактом, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.01.2022 року №2 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , що підтверджено довідкою військової частини НОМЕР_1 №675 від 23.04.2022 року.
20 червня 2022 року ОСОБА_2 , який був військовослужбовцем Збройних сил України, проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , особовий склад якої залучений та безпосередньо приймає участь у захисті українського народу та територіальної цілісності України – помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 виданого 21 червня 2022 року Миргородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Північно – східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).
Згідно сповіщення сім`ї (близьких родичів) померлого (загиблого) від 20.06.2022 року №18, сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 помер у лікарні від серцевої недостатності.
Також згідно лікарського свідоцтва про смерть №108 від 21 червня 2022 року, смерть ОСОБА_2 настала в стаціонарі Миргородської ЦРЛ ІНФОРМАЦІЯ_5 . Причина смерті згідно довідки про причину смерті – серцева недостатність. Кардіоміопатія.
Згідно Витягу з протоколу №539 від 11 липня 2022 року засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців, захворювання сержанта ОСОБА_2 , 1972 року народження – «Кардіоміопатія. Серцева недостатність» - ТАК ПОВ`ЯЗАНЕ З ПРОХОДЖЕННЯМ ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ.
30 квітня 2026 року я звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату позивачу, як батькові померлого військовослужбовця, одноразової грошової допомоги, яка передбачена Постановою Кабінету Міністрів України №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Відповіддю від 05 травня 2026 року за №7/3362 позивачу було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, яка передбачена Постановою Кабінету Міністрів України №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 15 000 000 гривень.
Відмова мотивована тим, що Постановою Кабінету Міністрів України №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» не передбачено виплату у разі смерті військовослужбовця від захворювання пов`язаного із проходженням військової служби.
Позивач вважає дії Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, яка передбачена Постановою Кабінету Міністрів України №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 15 000 000 гривень неправомірними та такими, що порушують його права, з цим і звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам. Суд виходить з наступного.
Згідно зі змістом частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Частиною першою статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).
Відповідно до пункту 1 статті 16 Закону № 2011-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Пунктом 2 цієї ж статті визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема:
1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби (підпункт 1);
2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби (підпункт 2);
3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві (підпункт 3).
Підпунктом «а» пункту 1 статті 16-2 Закону № 2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:
750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону;
500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону.
Одноразова грошова допомога є гарантованою державою соціальною допомогою, яка виплачується, зокрема, членам сім`ї військовослужбовця у разі, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби.
Пунктом третім статті 16-2 Закону № 2011-XII визначено, що розмір та порядок призначення і виплати такої допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25.12.2013 № 975, якою затвердив відповідний Порядок (далі - Порядок № 975, у редакції, чинній на час спірних правовідносин).
Цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).
Згідно з пунктом 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
У пунктах 4 та 5 Порядку № 975 визначено аналогічні пункту 2 статті 16 Закону № 2011-XII положення щодо категорій осіб, члени сімей яких набувають право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у разі смерті (загибелі) та аналогічні пункту 1 статті 16-2 Закону № 2011-XII положення щодо розміру одноразової грошової допомоги, яка виплачується членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста.
Отже, Закон № 2011-XII та Порядок № 975 є нормативно-правовими актами, що регулюють призначення і виплату одноразової грошової допомоги членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, у тому числі у випадках смерті, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.
Суд також звертає увагу на те, що абзац другий пункту 3 статті 16-2 Закону № 2011-XII було викладено в новій редакції згідно із Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щодо окремих питань виплати одноразової грошової допомоги» від 16.07.2025 № 4546-IX (далі - Закон № 4546-IX), положення якого відповідно до розділу II «Прикінцеві положення» застосовуються з 24.02.2022. Однак ці положення не змінюють необхідності встановлення передбачених законом умов для призначення одноразової грошової допомоги у розмірі 15 000 000 грн у кожному випадку смерті військовослужбовця, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.
Зазначеною нормою встановлено, що розмір одноразової грошової допомоги, яка виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, у тому числі під час перебування в полоні (крім випадків добровільної здачі в полон), становить 15 000 000 гривень.
Водночас предметом цього спору є правомірність рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 03.05.2024, тобто рішення, прийнятого до набрання чинності Законом № 4546-IX. Тому оцінка законності оскарженого рішення здійснюється з урахуванням правового регулювання, чинного на момент його прийняття, правових підстав позову та виняткового характеру зазначеної грошової допомоги.
Закон № 4546-IX не слугував правовою підставою для прийняття оскаржуваного рішення Комісії. Як убачається з пояснювальної записки до цього Закону, його мета полягала в уніфікації підходів до обчислення розміру виплат членам сімей військовослужбовців, які загинули або померли під час перебування в полоні, а також у врегулюванні деяких питань призначення одноразової грошової допомоги. З огляду на це, зазначені законодавчі зміни не змінюють правового регулювання спірних правовідносин, оскільки обставини цієї справи не пов`язані з перебуванням військовослужбовця в полоні.
У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації, на виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168).
Пунктом 1 Постанови № 168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Згідно з пунктом 2 Постанови № 168 сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.
У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами.
Якщо після призначення та виплати одноразової грошової допомоги у повному розмірі, зазначеному в абзаці першому цього пункту, за її отриманням звертаються інші особи, які мають на неї право, питання щодо перерозподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку.
Державні органи, які зазначені у пункті 1 цієї постанови, мають право отримувати інформацію з державних реєстрів щодо осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги.
Виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої у цьому пункті, здійснюється також сім`ям осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, які померли внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва).
Якщо сім`я загиблої особи одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими актами законодавства, здійснюється одна з таких виплат за її вибором.
Аналіз змісту пункту 2 Постанови № 168 свідчить про те, що Кабінет Міністрів України установив дві самостійні альтернативні підстави для виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 15 000 000 грн:
- загибель особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, зокрема, військовослужбовця, у період дії воєнного стану;
- смерть військовослужбовця внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, у період дії воєнного стану, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва).
У другому випадку юридично значущим є не лише безпосередня причина смерті, зазначена в медичних документах, а насамперед встановлений належними та допустимими доказами прямий причинний зв`язок між смертю військовослужбовця та пораненням, контузією, травмою чи каліцтвом, отриманими за обставин, визначених абзацом шостим пункту 2 Постанови № 168.
Тому слід відокремлювати випадки, коли захворювання є самостійною причиною смерті військовослужбовця, від випадків, коли смерть перебуває у прямому причинному зв`язку з документально підтвердженим пораненням, контузією, травмою чи каліцтвом, отриманими у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони.
Отже, формальний зміст абзаців першого та шостого пункту 2 Постанови № 168 вказує на те, що Кабінет Міністрів України установив виплату одноразової грошової допомоги в однаковому розмірі 15 000 000 гривень при настанні одного і того ж наслідку - смерті особи, але залежно від її причин (загибель або в результаті поранення (контузії, травми, каліцтва)).
Такий підхід відповідає цільовому характеру підвищеної одноразової грошової допомоги у розмірі 15 000 000 грн, яка є винятковою соціальною гарантією воєнного часу та має застосовуватися лише за умов, прямо визначених законодавцем. Її розширене застосування без належної правової підстави призводило б до необґрунтованого навантаження на Державний бюджет України, у тому числі на видатки, пов`язані із забезпеченням обороноздатності держави.
При цьому пункт 2 Постанови № 168 у редакції, чинній на 17.09.2022, прямо не передбачав, що смерть військовослужбовця внаслідок захворювання є самостійною підставою для виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 15 000 000 грн саме за абзацом шостим цього пункту, якщо не встановлено, що така смерть настала внаслідок поранення, контузії, травми чи каліцтва.
Водночас такий висновок не означає, що смерть військовослужбовця від захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби або із захистом Батьківщини, не породжує права членів його сім`ї на соціальний захист. Така смерть може бути підставою для призначення одноразової грошової допомоги за Законом № 2011-XII та Порядком № 975, якщо встановлено передбачені цими нормативно-правовими актами умови.
Особливе значення для цієї категорії спорів має те, що нормативне регулювання після виникнення спірних правовідносин зазнавало змін. У зв`язку з цим судам необхідно визначати редакцію нормативно-правового акта, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, з урахуванням моменту виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, зокрема дати смерті військовослужбовця.
Тому при вирішенні спорів цієї категорії суди повинні розмежовувати три правові ситуації:
- перша - загибель військовослужбовця у період дії воєнного стану за обставин, які охоплювалися пунктом 2 Постанови № 168 у відповідній редакції;
- друга - смерть військовослужбовця внаслідок поранення, контузії, травми чи каліцтва, отриманих за обставин, визначених абзацом шостим пункту 2 Постанови № 168;
- третя - смерть військовослужбовця внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби або із захистом Батьківщини, яка може породжувати право на одноразову грошову допомогу за Законом № 2011-XII та Порядком № 975, але не охоплюється абзацом шостим пункту 2 Постанови № 168 без установлення прямого причинного зв`язку з пораненням, контузією, травмою чи каліцтвом (спеціальних умов, з якими законодавство пов`язує виникнення права саме на підвищену одноразову грошову допомогу у розмірі 15 000 000 грн).
За таких обставин судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду вважає, що висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 17.07.2024 у справі № 600/548/23-а та від 22.08.2024 у справі № 380/9868/23, про те, що пункт 2 Постанови № 168 не обмежує виплату одноразової грошової допомоги лише випадками смерті від поранення (контузії, травми чи каліцтва), а охоплює випадки смерті військовослужбовця в період воєнного стану, пов`язані із захистом Батьківщини, включаючи смерть від захворювання, є такими, що не ґрунтуються на правильному правозастосуванні.
Так, врахувавши зазначене, судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного у своїй постанові від 16.06.2026 у справі №620/10029/24 відступила від таких висновків та сформувала наступні:
1. Положення пункту 2 Постанови № 168 підлягають застосуванню у системному взаємозв`язку з положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII та не можуть тлумачитися відокремлено від нього.
2. Право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 Постанови № 168, виникає у разі загибелі військовослужбовця в період дії воєнного стану, а також у разі смерті військовослужбовця, щодо якої встановлено причинний зв`язок із пораненням (контузією, травмою чи каліцтвом), отриманими під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони.
3. Сам по собі висновок військово-лікарської комісії про зв`язок захворювання із захистом Батьківщини або проходженням військової служби не є безумовною підставою для застосування пункту 2 Постанови № 168, якщо матеріалами справи не підтверджено обставин, з якими зазначена постанова пов`язує виникнення права на відповідну виплату.
4. Смерть військовослужбовця внаслідок захворювання не виключає можливості призначення одноразової грошової допомоги, якщо за медичними документами встановлено, що така смерть, незалежно від безпосереднього клінічного механізму її настання, перебуває у причинному зв`язку з пораненням (контузією, травмою чи каліцтвом), отриманими за обставин, визначених пунктом 2 Постанови № 168.
5. За відсутності підстав для застосування пункту 2 Постанови № 168 питання призначення та виплати одноразової грошової допомоги вирішується відповідно до положень Закону № 2011-XII та Порядку № 975, з урахуванням установлених ними підстав та умов надання відповідних соціальних гарантій.
Застосовуючи наведені вище правові висновки до спірних правовідносин, суд виходить із конкретних фактичних обставин, встановлених під час розгляду цієї справи.
Як убачається з матеріалів справи, причиною смерті ОСОБА_2 визначено серцеву недостатність, кардіоміопатію.
Крім того, відповідно до Витягу з протоколу №539 від 11 липня 2022 року засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії встановлено, що захворювання, яке призвело до смерті військовослужбовця, пов`язане з проходженням військової служби.
Разом із тим суд зазначає, що встановлення військово-лікарською комісією причинного зв`язку між захворюванням та проходженням військової служби саме по собі не є достатньою та безумовною правовою підставою для призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої абзацом першим пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Наведеною нормою встановлено спеціальні умови призначення зазначеної виплати, які пов`язуються саме із загибеллю військовослужбовця за визначених законодавцем обставин, а не з будь-яким випадком смерті особи, яка проходила військову службу.
Суд наголошує, що поняття «загибель», використане законодавцем у пункті 2 Постанови №168, є самостійною юридичною категорією, яка має спеціальний зміст та підлягає застосуванню у системному взаємозв`язку з положеннями законодавства, що регулює питання соціального захисту військовослужбовців.
Водночас сам по собі факт смерті військовослужбовця у період проходження військової служби або встановлення зв`язку захворювання із проходженням військової служби не є тотожним поняттю «загибель» у розумінні абзацу першого пункту 2 Постанови №168 та не породжує автоматичного виникнення права членів сім`ї на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 15 000 000 гривень.
З матеріалів справи не вбачається, а позивачами не надано належних, допустимих та достатніх доказів того, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманих під час безпосередньої участі у бойових діях, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії, перебування безпосередньо в районах ведення бойових дій або виконання інших завдань, визначених пунктом 2 Постанови №168.
Так само матеріали справи не містять доказів існування безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між смертю військовослужбовця та пораненням (контузією, травмою чи каліцтвом), отриманими під час захисту Батьківщини, що є визначальною юридичною обставиною для застосування положень пункту 2 Постанови №168.
Отже, встановлений військово-лікарською комісією причинний зв`язок захворювання із проходженням військової служби свідчить про наявність підстав для застосування до членів сім`ї померлого відповідних соціальних гарантій, передбачених законодавством про соціальний захист військовослужбовців, однак сам по собі не підтверджує наявності тих спеціальних юридичних фактів, з якими Постанова №168 пов`язує виникнення права саме на одноразову грошову допомогу у розмірі 15 000 000 гривень.
Суд також бере до уваги, що смерть військовослужбовця від захворювання, пов`язаного із проходженням військової служби або захистом Батьківщини, безумовно є підставою для надання членам його сім`ї передбачених державою соціальних гарантій та свідчить про необхідність забезпечення підвищеного рівня їх соціального захисту.
Разом із тим предметом розгляду у цій справі є не питання наявності у позивачів права на соціальне забезпечення взагалі, а виключно перевірка правомірності рішення суб`єкта владних повноважень щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги саме у розмірі 15 000 000 гривень на підставі пункту 2 Постанови №168.
При цьому члени сім`ї померлого військовослужбовця не позбавлені права на реалізацію інших гарантій соціального захисту, передбачених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII, Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, а також іншими нормативно-правовими актами, що регулюють питання соціального забезпечення сімей військовослужбовців.
З урахуванням встановлених у справі фактичних обставин, дослідивши та оцінивши докази, наявні у матеріалах справи, у їх сукупності, взаємному зв`язку та відповідно до вимог статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд доходить висновку, що позивачами не доведено існування сукупності юридично значимих обставин, передбачених пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, з якими законодавець пов`язує виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 15 000 000 гривень. За відсутності передбачених законом умов для призначення зазначеної виплати правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні, а тому адміністративний позов задоволенню не підлягає.
За приписами пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, разом із тим, якщо суб`єкт владних повноважень надасть докази правомірності свого рішення, то обов`язок спростувати такі докази покладається на позивача, що кореспондується із принципом змагальності сторін, закріпленому у ст. 3 КАС України.
Враховуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (пр-т Повітрофлотський, 6, м. Київ 49,03049), ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя | | А.О. Чеснокова