П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 420/23482/25

Головуючий в 1 інстанції: Скупінська О.В.
Місце та час укладення судового рішення «--:--»: м. Одеса
Повний текст судового рішення складений: 29.12.2025

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Крусяна А.В.,
суддів Шевчук О.А., Яковлєва О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, - 

В С Т А Н О В И В:

15.07.2025 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення від 07.07.2025 №212950006422 про відмову йому у призначенні пенсії за віком; зобов`язання зарахувати до його страхового стажу періоди навчання згідно атестатів №2894 від 15.03.1977 (період навчання з 01.09.1977 по 15.03.1978), №3714 від 15.07.1977 (період навчання з 01.12.1975 по 15.07.1977), період проходження військової служби згідно військового квитка серія НОМЕР_1 ; періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 з 14.04.1978 по 08.08.1978, з 22.11.1978 по 11.04.1979, з 01.09.1981 по 02.03.1982, з 01.04.1982 по 10.02.1983, з 15.02.1983 по 20.05.1983, з 26.05.1983 по 01.11.1983, з 25.11.1983 по 01.04.1986, з 14.04.1986 по 20.07.1989, з 10.08.1989 по 01.03.1994, призначити та виплатити пенсію за віком, з дати звернення - з 30.06.2025.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач, досягнувши 65-річного віку, звернувся до пенсійного органу із заявою для призначення йому пенсії за віком, однак, рішенням ГУ ПФУ в Чернівецькій області йому було відмовлено з підстав відсутності необхідного страхового стажу 15 років, який дає право на призначення такого виду пенсії. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29.12.2025 позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 07.07.2025 №212950006422 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 30.06.2025, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, зазначив, що відповідач, приймаючи рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу, не врахував всіх обставин, які мають значення для прийняття вказаного рішення, а тому таке рішення є необґрунтованим та підлягає скасуванню. Суд зауважив, що трудова книжка позивача, як основний документ, що підтверджує стаж роботи, містить записи трудової діяльності позивача, які підлягають врахуванню до його загального страхового стажу, зазначивши, що будь-які недоліки чи неточності у її веденні не є відповідальності позивача та не можуть мати для нього негативних наслідків у вигляді відмови у призначенні пенсії. Щодо наявності правових підстав для врахування періоду військової служби та навчання, суд зазначив про те, що первинні документи містять усі необхідні реквізити та спростовують сумніви пенсійного органу. Стосовно позовних вимог в частині щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Херсонській області призначити та виплачувати позивачу пенсію з моменту звернення за її призначенням, суд вказав на дискреційність таких повноважень, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні такої вимоги. Разом з тим, суд першої інстанції вважав, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання ГУ ПФУ в Чернівецькій області, як органу, що приймав рішення про відмову у призначенні пенсії, зарахувати до його страхового стажу спірні періоди трудової діяльності, навчання та військової служби.
Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області подало апеляційну скаргу, в якій посилається на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги управління зазначає щодо правомірності рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з підстав відсутності у нього необхідного страхового стажу 15 років (на момент звернення стаж становив 2 років 5 місяців 25 днів).
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вона не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що 30.06.2025 ОСОБА_1 , досягнувши 65-річного віку, звернувся до органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». /а.с.22/
07.07.2025 ГУ ПФУ в Чернівецькій області прийняло рішення №212950006422 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком з підстав відсутності необхідного стажу, визначеного ч.3 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 15 років, оскільки страховий стаж особи становить 2 роки 5 місяців 25 днів. /а.с.24/
У рішенні зазначено, що до страхового стажу не зараховано: періоди навчання згідно атестатів №2894 від 15.03.1977 (період навчання з 01.09.1977 по 15.03.1978, а дата видачі атестату 15.03.1977, необхідно надати довідку, оформлену належним чином) №3714 від 15.07.1977 (в атестаті не зазначено по батькові заявника);
період проходження військової служби згідно військового квитка серія НОМЕР_1 ;
періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 : з 22.11.1978 по 11.04.1979, з 01.04.1982 по 10.02.1983, з 26.05.1983 по 01.11.1983, з 14.04.1986 по 20.07.1989 на території Республіки Узбекистан; з 01.09.1981 по 02.03.1982, з 15.02.1983 по 20.05.l983 на території Республіки Казахстан, оскільки стаж можливо буде зарахувати після надходження підтвердження інформації з міністерства закордонних справ;
період роботи згідно трудової книжки з 14.04.1978 по 08.08.1978, оскільки запис внесено раніше дати заповнення трудової книжки 09.09.1978;
період роботи на території Республіки Казахстан з 25.11.1983 по 01.04.1986, оскільки в даті та наказі про прийняття наявне виправлення та запис про звільнення не завірено підписом відповідальної особи;
період роботи з 10.08.1989 по 01.03.1994, оскільки дата наказу про звільнення від 30.06.1994.
Не погоджуючись з рішенням про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки судове рішення оскаржується в частині задоволення позовних вимог, то перевірка законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог апеляційним судом не здійснюється.
Перевіривши матеріали справи, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог з наступних підстав.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон України №1058-IV).
Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною 1 ст.24 Закону України №1058-IV встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону № 1058-IV).
За змістом ч.1 ст.26 Закону України №1058- IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Частиною 3 ст.26 Закону України №1058- IV визначено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років.
Згідно ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, ст.48 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідні положення містить і постанова Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок №637).
Так, п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у п.3 Порядку №637.
Як вбачається з матеріалів справи, пенсійним органом зараховано загальний страховий стаж позивача – 2 роки 05 місяців 25 днів.
При цьому, відповідачем не зараховано до страхового стажу, зокрема період роботи позивача згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 : з 22.11.1978 по 11.04.1979, з 01.04.1982 по 10.02.1983, з 26.05.1983 по 01.11.1983, з 14.04.1986 по 20.07.1989 (на території Республіки Узбекистан), з 01.09.1981 по 02.03.1982, з 15.02.1983 по 20.05.l983 (на території Республіки Казахстан), вказавши, що стаж можливо буде зарахувати після надходження підтвердження інформації з міністерства закордонних справ.
Колегія суддів вважає необґрунтованими такі доводи пенсійного органу, з огляду на наступне. 
Так, 13.03.1992 Україною, Азербайджаном, рф, Білоруссю, Таджикистаном, Вірменією, Туркменістаном, Казахстаном, Узбекистаном, Киргизстаном, Україною та Молдовою підписано Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення, яка базується на територіальному принципі.
Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (надалі - Угода) визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 5 Угоди встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.
Згідно зі ст.6 Угоди призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільговій основі і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої із цих країн, а також на територіях колишнього СССР за час до вступу в силу даної Угоди (п.п.1, 2 ст.6).
Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах-учасницях Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії (п.3 ст.6 Угоди).
Отже, наведенні положення Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, гарантуючи захист прав громадян у сфері пенсійного забезпечення, стосуються призначення пенсії та передбачають, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються лише при призначенні пенсії.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.11.2019 у справі №676/6166/16-а, від 16.04.2020 у справі №555/2250/16-а, від 17.06.2020 у справі №646/1911/17, від 06.07.2020 у справі №345/9/17.
Відповідно до ст.13 Угоди кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Дійсно, постановою КМУ від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення» прийнято рішення про вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992.
Однак, прийняття постанови КМУ від 29.11.2022 №1328, не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, оскільки такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень, а тому періоди трудової діяльності позивача на території Узбекистану та Республіки Казахстан, згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 , безпідставно не зараховано пенсійним органом до його страхового стажу.
Стосовно посилань у рішенні від 07.07.2025 про відсутність підстав для врахування періодів роботи позивача: з 14.04.1978 по 08.08.1978 - оскільки запис внесено раніше дати заповнення трудової книжки 09.09.1978; з 25.11.1983 по 01.04.1986 - оскільки в даті та наказі про прийняття наявне виправлення та запис про звільнення не завірено підписом відповідальної особи; з 10.08.1989 по 01.03.1994 - оскільки дата наказу про звільнення від 30.06.1994, слід зазначити наступне.
Так, на час заповнення трудової книжки позивача, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (надалі - Інструкція №162).
Відповідно до абз.1 п.1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Абзацами 2, 3 п.2.2 Інструкції №162 передбачено, що заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Пунктом 2.11 Інструкції №162 визначено, що першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Згідно пу.4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган. Тобто, позивач, як особа, на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачі трудової книжки, не може нести відповідальність за неповноту внесених до неї відомостей.
Таким чином, оскільки трудова книжка позивача серії НОМЕР_2 містить записи про періоди його роботи з 14.04.1978 по 08.08.1978 (записи №№1-2), з 25.11.1983 по 01.04.1986 (записи №№14-15), з 10.08.1989 по 01.03.1994 (записи №№19-20), відсутні підстави для неврахування зазначених періодів за загального стажу трудової діяльності. /а.с.98, 101-102/
Відповідно до пп.«в» абз.3 ст.56 Закону України №1788-XII до стажу роботи зараховується також: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.
Абзацом 2 ч.1 ст.8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
На підтвердження періоду проходження військової служби позивачем до пенсійного органу надано копію військового квитка серії НОМЕР_1 від 15.04.1979. /а.с.21/ 
Крім того, трудова книжка містить запис №5, відповідно до якого з 24.04.1979 по 19.05.1981 позивач проходив службу в армії. /а.с.99/
Таким чином, враховуючи, що зарахування періоду військової служби до страхового стажу прямо передбачено нормами закону, а проходження позивачем військової служби з 24.04.1979 по 19.05.1981 підтверджується військовим квитком та записами трудової книжки, тому вказаний період підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.
Стосовно періодів навчання згідно атестатів: №2894 від 15.03.1977 з 01.09.1977 по 15.03.1978, який не врахований, оскільки дата видачі атестату 15.03.1977; №3714 від 15.07.1977, оскільки в атестаті не зазначено по батькові заявника, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. «д» ст.56 Закону України №1788 передбачено зарахування до стажу роботи навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Відповідно до п.8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. 
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Згідно атестату №3714 від 15.07.1977 ОСОБА_2 з 01.09.1975 по 15.07.1977 навчався в міському професійно-технічному училищі №18 м. Янгіюль Ташкенської області. /а.с.110з.б./
Згідно атестату №2894 від 15.03.1977 ОСОБА_1 з 01.09.1977 по 15.03.1978 проходив навчання в сільському професійно-технічному училищі №32 Ташкенського обласного Янгиюльського району. /а.с.109з.б./
Суд першої інстанції вірно зазначив, що зазначені періоди навчання з 01.09.1975 по 15.07.1977 та з 01.09.1977 по 15.03.1978 мають бути враховані до стажу роботи позивача, оскільки надані документи про освіту містять усі необхідні реквізити: печатки навчальних закладів та підписи уповноважених осіб. При цьому недоліки оформлення, на які посилається пенсійний орган, не можуть бути підставою для відмови у зарахуванні цих періодів, оскільки на особу не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності відомостей у його документах.
На підставі викладеного у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності рішення ГУ ПФУ в Чернівецькій області від 07.07.2025 №212950006422 та наявності правових підстав для його скасування.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального чи процесуального права. 
За правилами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України, якою передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Керуючись ст.ст.139, 311, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2025 року залишити без змін. 
Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня отримання судового рішення.

Суддя-доповідач | | А.В. Крусян
Судді | | О.А. Шевчук   О.В. Яковлєв