ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

06 серпня 2026 року | м. Дніпро | справа № 336/9963/25

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),
суддів: Суховарова А.В., Головко О.В., 
розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 19 листопада 2025 року (суддя Вайнраух Л.А.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, поданий в порядку адміністративного судочинства,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить поновити строк на оскарження постанови, скасувати постанову №394/2 від 16.09.2024 у справі про адміністративне правопорушення, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , за ознаками вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення відносно позивача закрити.
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 19 листопада 2025 року позов повернуто позивачу.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Так, суд першої інстанції неправильно визначив момент, коли скаржник дізнався про порушення свого права. Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України строк звернення до суду у справах про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення починається з дня, коли особа дізналася про порушення свого права. Позивач не отримував належного повідомлення про винесення постанови № 394/2 від 16.09.2024, оскільки повістка та інші документи були вручені з порушенням вимог ст. 210-211 КУпАП та постанови КМУ № 560 від 16.05.2024. На момент складання постанови позивач перебував на лікуванні, що підтверджується електронним лікарняним № 360 від 16.05.2024 та подальшими медичними документами, наданими до ІНФОРМАЦІЯ_2 листом від 13.08.2024. Лише після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження (07.10.2025) позивач вперше дізнався про існування постанови № 394/2. Таким чином, затримка у зверненні до суду зумовлена неналежними діями ІНФОРМАЦІЯ_2 та з моменту фактичного отримання інформації. В матеріалах справи відсутні жодні підтвердження того, що копію постанови була вручена або направлена. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач 13.10.2025 звернувся до суду із вказаним позовом, просить поновити строк на оскарження постанови, скасувати постанову №394/2 від 16.09.2024 у справі про адміністративне правопорушення, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , за ознаками вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення відносно позивача закрити.
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 17.10.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення, подану в порядку адміністративного судочинства, - залишено без руху у зв`язку із виявленими, перерахованими вище недоліками, із наданням позивачу строку – п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху – для їх виправлення у визначений в ухвалі суду спосіб.
17.11.2025 від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, із заявою про поновлення строку звернення до суду, зі змісту якої вбачається, що сторона позивача обізнана із даною ухвалою, крім того, подано уточнену позовну заяву, яка передана головуючому судді 18.11.2025.
За змістом заяви позивач, погоджуючись із змістом ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 17.10.2025, стверджує, що строк звернення до суду ним був пропущений з поважних причин, а саме: 1) він не отримував належного повідомлення про винесення постанови №394/2 від 16.09.2024, оскільки повістка та інші документи були вручені з порушенням вимог ст.210-211 КУпАП та постанови КМУ №560 від 16.05.2024; 2) на момент складання постанови він перебував на лікуванні, що підтверджується електронним лікарняним №360 від 16.05.2024 та подальшими медичними документами, наданими ним до ІНФОРМАЦІЯ_2 листом від 13.08.2024; 3) лише після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження (07.10.2025) він вперше дізнався про існування постанови №394/2, 4) затримка у звернення до суду зумовлена не його недбалістю, а неналежними діями ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та наявності підстав для повернення позовної заяви, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
За правилами частини 2 статті 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України.
Згідно із положеннями частин першої, другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Таким чином, для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.
Отже, з викладених правових норм вбачається, що перебіг процесуального строку звернення особи до суду з адміністративним позовом в порядку статті 286 КАС України починається з дня вручення позивачу оскаржуваного рішення (постанови) або з дня набрання постанови законної сили та становить 10 днів.
При цьому, КАС України регламентовано повноваження суду поновити особі строк звернення до суду з адміністративним позовом за наявності поважних причин його пропуску.
Проаналізувавши вищенаведені норми процесуального закону, колегія суддів зауважує, що законодавцем чітко визначено, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення встановлено десятиденний строк, який обчислюється з дня вручення такої постанови.
Таке законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду продиктоване специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).
Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.
Разом з тим, в силу частини першої статті 121 КАС України підстави пропуску строку можуть бути визнані судом поважними, а строк поновлений у разі наявності обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин, незалежних від позивача, унеможливила чи ускладнила своєчасне звернення до суду з адміністративним позовом.
Так, зі змісту наданого відповідачем до суду першої інстанції протоколу № 395/2 від 12.09.2024 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП вбачається, що позивач був повідомлений про день, місце і час (16.09.2025 об 09.00 год. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 ) розгляду справи про адміністративне правопорушення, свідченням чого є його підпис (а.с.49). У день розгляду справи про адміністративне правопорушення до ІНФОРМАЦІЯ_1 не прибув, про причини неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_1 не повідомив, заяви чи клопотання про перенесення дати розгляду справи про адміністративне правопорушення не подавав. 
Згідно частини 2 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Стаття 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення містить аналогічні положення. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу. 
Таким чином, строк на оскарження постанови №394/2 від 16.09.2024 починає свій відлік з дня її винесення, а не з дня її отримання, як помилково вважає позивач, у спірному випадку цей строк сплинув 27.09.2024. 
Колегія суддів наголошує, що сторона зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Позивач, ознайомлений з протоколом № 395/2 від 12.09.2024 та з протоколом 394/2 від 12.09.2024 про адміністративне правопорушення, мав обґрунтовані очікування, що оскаржувана постанова буде направлена на адресу місця реєстрації позивача у строк, передбачений ч. 1 ст. 285 КУпАП.
Зважаючи на вказані обставини, колегія суддів вважає, що позивач не цікавився ходом адміністративного провадження щодо нього, оскільки матеріали справи свідчать про невжиття позивачем активних і своєчасних заходів до одержання копії постанови.
Доводи позивача про те, що на момент складання постанови позивач перебував на лікуванні, є безпідставними та непідтверджені матеріалами справи, оскільки з інформаційної довідки з електронної системи охорони здоров`я від 13.08.2024, яка надана позивачем до позову, вбачається, що позивач був тимчасово непрацездатний з 13.08.2024 по 16.08.2024, тоді як постанова оскаржувана постанова винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , за ознаками вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП-16.09.2024.
З урахуванням викладеного слід зазначити, що матеріалами справи підтверджено, що про дату, місце та час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивач був сповіщений належним чином, що спростовує доводи про необізнаність із фактом здійснення щодо нього адміністративного провадження.
Посилання скаржника на неотримання ним копії спірної постанови є необґрунтованим, адже позивач мав об`єктивну можливість бути присутнім під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Крім того, скаржником не доведено наявності непереборних обставин, які перешкоджали йому самостійно дізнатися про результати розгляду цієї справи та прийняту постанову безпосередньо після закінчення її розгляду.
Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду в частині відсутності поважних причин для поновлення позивачу пропущеного строку звернення до суду.
Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно з пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
При цьому, згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 19 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова 

суддя А.В. Суховаров 

суддя О.В. Головко