КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/13679/2025 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року м. Київ
Справа № 756/967/13-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді-доповідача Ящук Т.І., 
суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М., 
за участю секретаря судового засідання Слив`юк С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 23 червня 2025 року, постановлену у складі судді Шевчука А.В.,
за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Публічне акціонерне товариство «Банк Петрокоммерц-Україна», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 

встановив:

У червні 2025 року боржник у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду міста Києва із заявою, в якій просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист Оболонського районного суду міста Києва від 29.01.2024 № 2/756/1372/13 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» 1 889 225,68 грн.
Заява мотивована тим, що заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва у справі № 756/967/13-ц стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» заборгованість за кредитним договором № 1385н-04-08 від 18.04.2008 року в сумі 161 582,17 дол. США, що станом на 27.09.2013 року за офіційним курсом НБУ складає 1 291 041 грн 53 коп. процентів за користування кредитом та 598 184,18 грн пені за неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором.
29 січня 2014 року Оболонським районним судом міста Києва видано виконавчий лист № 2/756/1372/13 з метою примусового виконання вказаного заочного рішення суду, який перебуває на виконанні у Оболонському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в межах виконавчого провадження НОМЕР_2.
14 листопада 2019 року між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» укладено договір № GL18N211894/3 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за результатами відкритих торгів (аукціону) оформлених протоколом електронного аукціону №UA-EA-2019-10-11-000031-b.
29 листопада 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія Інвестохіллс Веста» та ОСОБА_3 укладено договір № 1385н/1 про відступлення прав вимоги.
Постановою Київського апеляційного суду від 16.09.2020 у справі № 756/967/13 заяву ОСОБА_3 задоволено.
Замінено стягувача ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» його правонаступником ОСОБА_3 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, що відкрите на підставі виконавчого листа № 2/756/1372/13, який виданий Оболонським районним судом міста Києва 29.01.2014 року у справі за позовом ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.
09 квітня 2025 року між боржником та ОСОБА_3 було укладено договір про прощення (анулювання) боргу, згідно з умовами якого стягувач та боржник дійшли згоди, що усі зобов`язання боржника за Кредитним договором № 1385н-04-08 від 18.04.2008, в тому числі за заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 19.05.2010 у справі № 2-2334/10 та заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 27.09.2013 у справі № 756/967/13-ц, припиняються з моменту укладення цього договору.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 23 червня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, - відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду, представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги заяви.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував висновки Верховного Суду від 21 грудня 2023 року у справі № 824/2/22 та не встановив обставини, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку ОСОБА_1 , а помилково застосував Закон України «Про виконавче провадження» як норму права, що підлягає застосуванню у спірних правовідносинах.

В судовому засіданні представник боржника ОСОБА_2 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити з викладених у ній підстав.
В судовому засіданні представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який виконує повноваження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» в рамках ліквідаційної процедури, Сидоренко Ю.А. заперечила проти задоволення апеляційної скарги, вказавши, що рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/8852/20 визнано недійсними відкриті торги (аукціон) з продажу активів (майна) ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» (лот GL18N211894), результати яких оформлені Протоколом електронного аукціону № UA-EA-2019-10-11-000031-b від 18.10.2019, а також договори факторингу, на підставі яких банк відчужив право вимоги, включно за кредитним договором від 18.04.2008 № 1385н-04-08 клієнтам, в тому числі ОСОБА_3 , у зв`язку з чим підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відсутні, оскільки ОСОБА_3 не може вважатися стягувачем.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду були повідомленні належним чином, що не перешкоджає апеляційному перегляду ухвали суду відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Відмовляючи в задоволенні заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що заявник і стягувач не позбавлені можливості звернутися до державного виконавця із заявою про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення, на виконання якого було видано виконавчий лист, а також, що ініціювання заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню не може мати на меті уникнення сплати виконавчого збору після відкриття виконавчого провадження, а також здійсненого комплексу виконавчих дій щодо боржника у період з 2014 року.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає фактичним обставинам і нормам процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції і вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 27.09.2013 у справі № 756/967/13-ц солідарно стягнуто з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» заборгованість за кредитним договором № 1385н-04-08 від 18.04.2008 року в сумі 161 582,17 дол. США, що станом на 27.09.2013 року за офіційним курсом НБ України складало 1 291 041,53 грн, процентів за користування кредитом та 598 184,15 грн пені за неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором (а.с. 19-20).
29 січня 2014 року на виконання вказаного заочного рішення Оболонським районним судом міста Києва видано виконавчий лист № 2/756/1372/13 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» заборгованості за кредитним договором у сумі 161 582,17 доларів США та 598 184,15грн пені за неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором, який 2 жовтня 2014 року пред`явлено до виконання до відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, де 3 жовтня 2014 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.
Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві від 3 лютого 2016 року виконавче провадження № НОМЕР_1 та виконавче провадження № НОМЕР_4, відкрите за заявою ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», об`єднані у зведене виконавче провадження НОМЕР_3.
23 квітня 2018 року ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» звернулося до державного виконавця із заявою про вжиття заходів тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , посилаючись на те, що вона протягом чотирьох років ухиляється від виконання рішення суду.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 21 травня 2019 року обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на неї у зведеному виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_5.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 9 липня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено, скасовано тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на неї у зведеному виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_5, до складу якого входить два виконавчих провадження з примусового виконання виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_1 на користь групи стягувачів боргу на загальну суму 3 622 150,86 грн, застосоване Оболонським районним судом міста Києва за ухвалою від 21 травня 2019 року у справі №6/756/597/19.

Постановою Київського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року було задоволено апеляційну скаргу ПАТ «Банк Петрокоммерц- Україна», ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 9 липня 2019 року - скасовано, а заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України - залишено без задоволення. 
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 16 червня 2020 року у справі № 756/967/13-ц в задоволенні заяви ОСОБА_3 про заміну сторони виконавчого провадження - відмовлено (а.с. 31, 32).
Постановою Київського апеляційного суду від 16.09.2020 у справі № 756/967/13 ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 16 червня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_3 про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - задоволено.
Замінено стягувача ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» його правонаступником ОСОБА_3 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, що відкрите на підставі виконавчого листа Оболонського районного суду міста Києва від 29.01.2014 № 2/756/1372/13, у справі за позовом ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості (а.с. 5-8, 33-35).
З автоматизованої системи виконавчого провадження, відомості якої є офіційними та відкритими, вбачається, що у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 стягувачем є ОСОБА_3 , боржником - ОСОБА_1 
09 квітня 2025 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір про прощення (анулювання) боргу, за умовами якого ОСОБА_3 , яка виступала зі сторони кредитора, звільняє ОСОБА_1 , яка є боржником, від сплати боргу в розмірі 6 659 378,95 грн, що виник із зобов`язання боржника за кредитним договором № 1385н-04-08 від 18.04.2008 (п. 2 Договору). Усі зобов`язання боржника за кредитним договором № 1385н-04-8 від 18.04.2008, в тому числі за заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 27.09.2013 у справі № 756/967/13-ц, припиняються з моменту укладення цього договору прощення (п. 4 договору).
Встановивши вищенаведені обставини, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень.
Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.
За змістом статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404 «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
За частиною першою статті 18 Закону № 1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частиною другою статті 432 ЦПК України регламентовано, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.
Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.
Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.
Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Однією з визначених матеріальним законом підстав припинення зобов`язань є прощення боргу (статті 605 ЦК України).
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
Вказаних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, провадження № 61-43447св18, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, провадження № 61-10482ав21, від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001, провадження № 61-1762ав22.
Аналіз вищенаведених норм процесуального права дає підстави вважати, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження має на меті забезпечити примусове виконання судового рішення. На виконання судового рішення видається виконавчий лист, який є виконавчим документом. З пред`явленням виконавчого листа до примусового виконання і відкриття виконавчого провадження правовідносин учасників спору переходять у площину правовідносин у сфері примусового виконання судового акту, тобто у площину публічного права, в яких учасники виконавчого провадження набувають комплекс прав та обов`язків (боржник і стягувач), в тому числі ініціювати вирішення процедурних питань, та повноваження (виконавець). Натомість, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із прощенням боргу може мати місце до моменту видачі виконавчого документа, тобто до моменту переходу правовідносин у стадію виконавчого провадження (примусового, а не добровільного виконання судового рішення) з метою забезпечення виконання судового рішення. Після відкриття виконавчого провадження питання щодо виконання зобов`язання, в даному випадку - шляхом прощення боргу, не вирішується виключно за домовленістю сторін, а передбачає обов`язкову участь в цьому процесі виконавця, який може ухвалити рішення про закінчення виконавчого провадження з підстав, установлених законом. Норми процесуального права не передбачають ретроактивного фактичного скасування виконавчого документа, який був виданий у спосіб та в порядку, встановлених законом.
Крім цього, при закінченні виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором виконавець також має вирішити питання про кошти виконавчого провадження, зокрема виконавчого збору та витрат виконавчого провадження (пункти 1 і 3 частини першої статті 42 Закону № 1404), оскільки зазначені витрати фактично понесені державою.
Таким чином, для процедури визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, не властиво легітимізувати право боржника уникнути витрат виконавчого провадження, на що обґрунтовано звернув увагу суд першої інстанції.
З пред`явленням виконавчого документа до примусового виконання та відкриття виконавчого провадження подальший рух виконавчого провадження і питання, що підлягають вирішенню на стадії виконавчого провадження, вирішуються виконавцем у спосіб прийняття відповідних рішень та в порядку, визначеному законом.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, виконавчий лист Оболонського районного суду міста Києва у справі № 2/756/1372/13 видано 29 січня 2014 року, тоді як договір про прощення боргу стягувач і боржник уклали 09 квітня 2025 року, тобто більш ніж через одинадцять років з моменту видачі виконавчого документа. 
У постанові Верховного Суду від 16.09.2020 р. у справі № 308/6024/14 зазначено, зокрема, що обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц.
Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.
Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
У разі, якщо виконання зобов`язання за судовим рішенням відбулося в межах виконавчого провадження, стягувач має право подати до виконавця письмову заяву про повернення виконавчого документа. На підставі цієї заяви виконавець приймає постанову про повернення виконавчого документа стягувачу згідно з п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, сплата боржником боргу, яка відбулась вже у відкритому виконавчому провадженні, або укладення між сторонами виконавчого провадження договору про прощення боргу не може бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги стосовно неврахування судом першої інстанції правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 19.01.2023 у справі № 824/2/22 суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки в цій постанові Суд зазначив, що закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
Проаналізувавши вказані норми права, взявши до уваги правову позицію Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки виконавчий лист № 2/756/1372/13 від 29.01.2014 року вже пред`явлено до примусового виконання, виконавче провадження було відкрито і вчинялись відповідні дії у даному виконавчому провадженні, а сторони виконавчого провадження 09 квітня 2025 року уклали договір про прощення ( анулювання) боргу, то підстави передбачені ст. 432 ЦПК України для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відсутні.
Отже, доводи апеляційної скарги про те, що припинення обов`язку боржника за виконавчими листами у зв`язку прощенням боргу є достатньою підставою для визнання виконавчого листа такими, що не підлягають виконанню колегія суддів відхиляє, оскільки вказаний договір було укладено у період здійснення виконавчих дій з примусового виконання судового рішення, що може бути підставою для повернення виконавчих документів стягувачу в разі надходження відповідної заяви стягувача у виконавчому провадженні.
У відповідності до ч. 1, 7 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
Таким чином, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок, що ініціювання заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не може мати на меті уникнення від сплати виконавчого збору після відкриття виконавчого провадження, а також здійсненого комплексу виконавчих дій щодо боржника у період з 2014 року. 
Колегія суддів також відхиляє доводи представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Сидоренко Ю.А., оскільки представником не доведено, що у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 відбулася заміна сторони стягувача в реституційному порядку, внаслідок визнання недійсними публічних торгів та укладених договорів факторингу. Крім цього, як встановлено при апеляційному перегляді ухвали місцевого суду, за даними автоматизованої системи виконавчих проваджень стягувачем у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 є ОСОБА_3 .
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки не встановлено підстав, передбачених ч. 2 ст. 432 ЦПК України за яких виконавчий документ може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.
За змістом ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права,  є законною і обґрунтованою,  підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 23 червня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 03 серпня 2026 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І. 

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.