ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

Справа № 638/1515/26       Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1 
Провадження № 11-кп/818/1646/26    Доповідач: ОСОБА_2 
Категорія: ч.1 ст.369, ч.1 ст.382 КК України
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого – судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 , 
за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові у режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м.Харкова від 03 квітня 2026 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ізюм Харківської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, одружений, не працює, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимий, зареєстрований за адресою:  АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,-
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.1 ст.369, ч.1 ст.382 КК України та йому призначено покарання:
– за ч.1 ст.369 КК України – штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 гривень;
– за ч.1 ст.382 КК України – штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим – штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 гривень.
Долю речових доказі вирішено згідно ст.100 КПК України.

Як встановив суд, близько 22 год. 30 хв. 04 січня 2026 року екіпаж «Купол - 1102» Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції у складі інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_10 , інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Харківській області ОСОБА_11 , інспектор взводу № 2 роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Харківській області ОСОБА_12 під час несення служби на території Шевченківського району отримав виклик від оператора зі спец. лінії «102» про порушення правил дорожнього руху за адресою: м. Харків, просп. Людвіга Свободи, 35. Прибувши за вказаною адресою, екіпаж «Купол - 1102» виявив транспортний засіб Hyundai Sonata, д.н.з. НОМЕР_1 , на водійському місці якого перебував ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та який відповідно до ст. 35 ЗУ «Про Національну поліції» було зупинено.
Працівники Управління патрульної поліції в Харківській області ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , які діяли в межах своїх повноважень та у спосіб, визначений законом, при спілкуванні з ОСОБА_7 виявили ознаки алкогольного сп?яніння, а саме порушення мови, порушення координації рухів, запах алкоголю з порожнини рота та запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп?яніння за допомогою газоналізатора Drager 7510 ARMF 0259, на що останній погодився. За результатами огляду у ОСОБА_7 виявлено 2,30 % проміле та роз?яснено те, що відносно нього будуть складені адміністративні матеріали за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.
У цей час, приблизно у період з 22 год. 40 хв. по 23 год. 05 хв., 04 січня 2026 року за адресою: м. Харків, просп. Людвіга Свободи, 35, у ОСОБА_7 , який усвідомлюючи можливе настання адміністративної або кримінальної відповідальності за скоєне ним правопорушення, розуміючи, що до повноважень працівників Управління патрульної поліції в Харківській області входить повідомлення чи не повідомлення уповноваженого органу про вчинене правопорушення, маючи на меті уникнути встановленої законом відповідальності, виник злочинний умисел на висловлення пропозиції надати неправомірну вигоду службовим особам - ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 у вигляді грошових коштів за не здійснення цими службовими особами, покладених на них обов`язків, а саме за не складання адміністративних матеріалів за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_15 04 січня 2026 року приблизно у період часу з 22 год. 40 хв. по 23 год. 05, знаходячись поблизу будинку, за адресою: м. Харків, просп. Людвіга Свободи, 35, біля службового автомобілю «Toyota Prius», реєстраційний номер НОМЕР_2 , усвідомлюючи, що працівники поліції ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 обіймають посади, що надають їм повноваження на вчинення чи не вчинення тих чи інших дій, зокрема складання адміністративних матеріалів за вчинення адміністративного правопорушення, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за пропозицію, обіцянку та надання неправомірної вигоди службовій особі, тобто працівникам поліції, бажаючи при цьому уникнути адміністративної відповідальності за скоєне ним правопорушення, діючи умисно, в особистих інтересах, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання висловив інспектору взводу № 1 роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_10 , інспектору взводу № 1 роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Харківській області ОСОБА_11 , інспектор взводу роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Харківській області ОСОБА_12 пропозицію надати неправомірну вигоду у розмірі 10 (десяти тисяч) гривень за не складання адміністративних матеріалів за ст. 130 КУПАП, тобто за невчинення дій в інтересах нього такими службовими особами з використанням службового становища.
Окрім цього, постановою судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 січня 2025 року (справа № 639/3907/24 провадження № 3/639/13/25), яка набрала законної сили 07 квітня 2025 року, ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУПАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Незважаючи на це, ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, достовірно знаючи про наявність вищевказаної постанови Жовтневого районного суду м. Харкова та будучи ознайомлений з нею, з метою невиконання рішення суду щодо позбавлення його права керування транспортними засобами, маючи реальну можливість його виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, 04.01.2026 близько 22 год. 30 хв. будучи позбавленим права керування транспортними засобами, ігноруючи заборону, встановлену ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», керував транспортним засобом Hyundai Sonata, д.н.з. НОМЕР_3 , та у зв?язку із порушенням правил дорожнього руху за адресою: м. Харків, просп. Людвіга Свободи, 35, був зупинений екіпажем УПІП в Харківській області ДПП, з ознаками алкогольного сп?яніння, за результатами огляду за допомогою газоаналізатора Drager 7510 ARMF 0259, у ОСОБА_7 виявлено 2,30 % проміле, про що складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП серії ЕПР № 559032 та постанова про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП серії ЕНА № 6464098.
Отже, ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , є винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, тобто пропозиція службовій особі надати їй неправомірну вигоду за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує таку вигоду будь-якої дії з використанням службового становища, а також умисне невиконання постанов суду, що набрали законної сили, тобто злочин, передбачений ч. 1 ст. 382 КК України.

В апеляційній скарзі заступник керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 просить вирок Шевченківського районного суду м.Харкова від 03 квітня 2026 року стосовно ОСОБА_7 скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.369 КК України у виді штрафу в розмірі 4000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 68000 гривень, за ч.1 ст.382 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді штрафу в розмірі 4000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 68000 гривень.
В обґрунтування доводів зазначає, що судом першої інстанції не у повному обсязі враховано те, що на ОСОБА_7 судом накладалось адміністративне стягнення за керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння у виді штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом, разом з цим останнього це не зупинило та він не виконуючи постанови суду керував транспортним засобом вже в стані алкогольного сп`яніння. При чому, прокурором звертається увага на те, що за результатами огляду у ОСОБА_7 виявлено 2,3 % проміле алкоголю, що більше ніж в 10 разів перевищує допустиму норму алкоголю в крові водія. На думку апелянта, вказане свідчить про свідоме та систематичне ігнорування ОСОБА_7 вимог ПДР, оскільки керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, він не лише створює підвищену небезпеку для інших учасників дорожнього руху, але й демонструє зневажливе ставлення до закону загалом. Більш того, намагаючись уникнути відповідальності за вчинене правопорушення, ОСОБА_7 вдався до протиправних дій, запропонувавши працівникам поліції неправомірну вигоду у розмірі 10000 гривень, що додатково підтверджує його умисел ухилитися від передбачених законом наслідків. 

Захисником обвинуваченого ОСОБА_7 – адвокатом ОСОБА_8 подані заперечення на апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури, в яких міститься прохання про залишення без змін вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 , та відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора.

У судовому засіданні Харківського апеляційного суду від 10 вересня 2026 року обвинувачений ОСОБА_7 заперечив щодо задоволення апеляційної прокурора та просив вироку суду першої інстанції залишити без змін. Зазначив, що він є засновником благодійного фонду, а також фізичною особою підприємцем, однак на даний час господарською діяльністю не займається. При цьому, підтвердив, що на теперішній час штраф ним не сплачено, проте він зобов`язується виконати судове рішення та сплатити його найближчим часом. 

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а також думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника – адвоката ОСОБА_8 , які просили залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу сторони обвинувачення без задоволення, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг. 
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.382, ч.1 ст.369 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, ніким із учасників судового провадження не оспорюються, а тому колегією суддів, на підставі ч.2 ст. 394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряються.
Перевіряючи вирок суду в частині справедливості призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що доводи прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, заслуговують на увагу.
За змістом статей 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Враховуючи роз`яснення, які містяться у п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Згідно ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість (ч.1 ст.414 КПК України).
Суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.369, ч.1 ст.382 КК України, які відносяться до нетяжких злочинів,а також особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, не працює, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога не перебуває.
Суд першої інстанції також врахував, що обвинувачений у суді вину у скоєному визнав, щиро каявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення; збитки у кримінальному провадженні відсутні.
Відповідно до ст. 66 КК України, суд вважав обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , його щире каяття. 
Відповідно до ст. 67 КК України, обставиною, що обтяжує покарання
 ОСОБА_7 , є стан алкогольного сп`яніння.
З урахуванням всіх вказаних обставин в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у межах санкцій, встановлених у ч.1 ст.369 та ч.1 ст.382 КК України, у виді штрафу, визначивши остаточне покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Разом з цим, на думку колегії суддів, при призначенні обвинуваченому покарання у виді штрафу, суд першої інстанції не в достатній мірі врахував системну протиправну поведінку обвинуваченого, де попередньо накладені адміністративні стягнення не сприяли його виправленню та запобіганню вчиненню нових правопорушень, на шлях виправлення не став, правильних висновків для себе не зробив, а вчинив умисне кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.382 КК України, об`єктом якого є суспільні відносини, що забезпечують нормальне функціонування правосуддя, охоронювані законом права, свободи та законні інтереси фізичних і юридичних осіб, а також авторитет судової влади.
Поряд із цим, відповідні дії ОСОБА_7 є наслідком зневажливого ставлення до своїх обов`язків та правосуддя, про зазначене також свідчить і вчинення обвинуваченим адміністративного правопорушення у стані алкогольного сп`яніння. При цьому, за результатами огляду у ОСОБА_7 виявлено 2,3 % проміле алкоголю, що більше ніж в 10 разів перевищує допустиму норму алкоголю в крові водія. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, особа не лише створює підвищену небезпеку для інших учасників дорожнього руху, але й демонструє зневажливе ставлення до закону загалом. 
Поза увагою суду першої інстанції залишилась і усталена практика Верховного Суду, в якій неодноразово наголошувалось, що керування в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки руху. Тяжкість зумовлена ступенем суспільної небезпечності такого діяння, оскільки водій у стані алкогольного сп`яніння становить загрозу для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху, безпосередньо для себе, і серед іншого для третіх осіб.
Більш того, намагаючись уникнути відповідальності за вчинене правопорушення, ОСОБА_7 запропонував працівникам поліції неправомірну вигоду у розмірі 10000 гривень, що також підтверджує його умисел ухилитися від передбачених законом наслідків.
Суд апеляційної інстанції враховує також, що в межах даного кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомлений про день, час та місце апеляційного розгляду, до суду не з`являвся, у зв`язку з чим прокурор неодноразово заявляв клопотання про привід обвинуваченого ОСОБА_7 до Харківського апеляційного суду для участі в апеляційному розгляді (арк.81-82, 102-103).
Зазначена процесуальна поведінка обвинуваченого на стадії судового провадження, на думку колегії суддів, не свідчить про те, що останній став на шлях виправлення, а тому досягнення мети покарання без призначення йому покарання у виді штрафу у максимальному розмірі є неможливим.
Таким чином, призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням в цій частині нового вироку.
Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК Українипідставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Згідно з п 2 ч. 1 ст. 420 КПК Українисуд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, колегія суддів враховує характер та ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.382, ч.1 ст.369 КК України, які, відповідно до ст.12 КК України, є нетяжкими злочинами, а також особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є засновником благодійної організації «Благодійний фонд «Мрія до життя», одружений, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога не перебуває.
Обставиною, що пом`якшує покарання  ОСОБА_7 , відповідно до ст. 66 КК України, колегія суддів визнає щире каяття.
Обставиною, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , відповідно до ст.67 КК України, суд апеляційної інстанції враховує вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
Враховуючи вищезазначені обставини, колегія суддів вважає що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 382, ч.1 ст.369 КК України – у виді штрафу, але в максимальному розмірі, визначивши остаточне покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, яке буде відповідати вимогам статей 50,65 КК України, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, цілком відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного.
Законних підстав для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, в тому числі призначення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, колегією суддів не встановлено, оскільки матеріали цього кримінального провадження не містять пом`якшуючих покарання обставин, які, з урахуванням особи винної та інших обставин кримінального провадження, істотно знижували б ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення. Цих відомостей не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.
З огляду на викладене, апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_7 покарання скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового вироку.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного обвинувального вироку, не вбачається.
Поряд із цим, належить врахувати, що, відповідно до вимог ч.15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку, суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 – задовольнити.
Вирок Шевченківського районного суду м.Харкова від 03 квітня 2026 року стосовно  ОСОБА_7  в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.
Призначити ОСОБА_7 покарання:
- за ч.1 ст.369 КК України у виді штрафу в розмірі 4000 (чотирьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 68 000 (шістдесят вісім тисяч) гривень;
- за ч.1 ст.382 КК України у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушення, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покарання, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 4000 (чотирьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 68000 (шістдесят вісім тисяч) гривень. 
В решті вирок Шевечнківського районного суду м.Харкова від 03 квітня 2026 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий –

Судді: