Справа № 727/8256/26 
Провадження № 2-о/727/277/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:
головуючого судді: Гавалешка П.С.,
при секретарі судового засідання: Бринзилі Б.В,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Чернівецька міська рада, в особі Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, 

УСТАНОВИВ:
Заявники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, заінтересована особа: Чернівецька міська рада, в особі Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.
Посилались на те, що 23 квітня 1993 року Чернівецькою дистанцією цивільних споруд Львівської залізниці було видано Свідоцтво про право власності на житло — квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з указаним документом, співвласниками вищезазначеного нерухомого майна в рівних частинах зазначені: " ОСОБА_3 " та " ОСОБА_4 " (прізвища вказані через літеру «е»).
Проте, відповідно до паспортів громадян України, які посвідчують особу та громадянство заявників, їхнє прізвище українською мовою офіційно та документально пишеться як « ОСОБА_5 » (через літеру «є»).
Таким чином, при оформленні первинного Свідоцтва про право власності на житло у 1993 році органом приватизації через лінгвістичні особливості перекладу та транслітерації було допущено технічну помилку (описку) в написанні прізвища заявників українською мовою, а саме вказано « ОСОБА_6 » замість « ОСОБА_5 ».
14 травня 2026 року заявники звернулися до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Чернівецької міської ради Якименко Тетяни Віталіївни із Заявою № 73090438 про державну реєстрацію речових прав на вказану квартиру.
19 травня 2026 року Державним реєстратором було винесено Рішення № 84885901 про відмову в проведенні реєстраційних дій. Обґрунтовуючи відмову, реєстратор зазначила, що подані документи не дають змоги встановити набуття прав на майно, оскільки у правовстановлюючому документі (Свідоцтві від 23.04.1993 року) прізвища співвласників вказані як « ОСОБА_6 », тоді як у паспортах громадян України заявників зазначено « ОСОБА_5 ».
Вказана помилка позбавляє їх можливості реалізувати свої законні майнові права щодо державної реєстрації та подальшого розпорядження нерухомим майном. Позасудовим шляхом виправити описку в документі наразі немає можливості, оскільки орган, що його видав, або уповноважені архіви не володіють повноваженнями змінювати текст архівних свідоцтв. Офіційна відмова державного реєстратора є єдиним підтвердженням неможливості врегулювання питання в позасудовому порядку.
Тотожність осіб « ОСОБА_5 » та « ОСОБА_6 » додатково підтверджується іншими документами, виданими державними органами.
Зокрема, у Довідці Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Чернівці ради від 22.08.2012 р. № 1141, одній із Заявників видано документ на прізвище « ОСОБА_6 », попри наявність паспорта на прізвище « ОСОБА_5 », що свідчить про системне вживання обох варіантів написання прізвища державними установами щодо однієї й тієї ж особи.
Крім того, факт належності правовстановлюючого документа Заявникам та реєстрацію їхнього права спільної сумісної власності на вищевказане нерухоме майно офіційно підтверджено Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації в Довідці № 1001 від 11.05.2026 року. Згідно з архівними даними БТІ, право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 23.04.1993 року, виданого Чернівецькою дистанцією цивільних споруд Львівської залізниці, та внесено до реєстрової книги № 62 за сторінкою 388 (дата реєстрації 04.05.1993 р.). Дана обставина беззаперечно доводить, що помилка у правовстановлюючому документі є суто лінгвістичною опискою, яка не спростовує факт належності квартири саме заявникам.
Встановлення зазначеного факту необхідне заявникам для здійснення державної реєстрації права на нерухоме майно та реалізації правомочностей власника щодо володіння, користування і розпорядження належним їм майном. В інший спосіб усунути розбіжності у написанні прізвища у правовстановлюючому документі не видається можливим.
На підставі вищевикладеного просять суд встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , правовстановлюючого документа — Свідоцтва про право власності на житло від 23 квітня 1993 року, виданого Чернівецькою дистанцією цивільних споруд Львівської залізниці на ім?я « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_4 ».
Ухвалою суду від 11.06.2026 року провадження у справі було відкрито та призначено розгляд справи за правилами окремого провадження.
Заявники у судове засідання не з`явилися. Надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Доводи, наведені в заяві, підтримали у повному обсязі та просили суд задовольнити їх.
Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутності та ухвалити рішення згідно чинного законодавства України.
У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у засідання усіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що заява підлягає задоволенню, так як обставини, викладені в ній знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.
Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ч. 1ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України,кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Так, у відповідності до ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності оспорюваних прав.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Судом встановлено, що 23 квітня 1993 року Чернівецькою дистанцією цивільних споруд Львівської залізниці було видано Свідоцтво про право власності на житло — квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з указаним документом, співвласниками вищезазначеного нерухомого майна в рівних частинах зазначені: " ОСОБА_3 " та " ОСОБА_4 " (прізвища вказані через літеру «е»).
Відповідно до паспортів громадян України, які посвідчують особу та громадянство заявників, їхнє прізвище українською мовою офіційно та документально пишеться як « ОСОБА_5 » (через літеру «є»).
При оформленні Свідоцтва про право власності на житло у 1993 році органом приватизації було допущено технічну помилку (описку) в написанні прізвища заявників українською мовою, а саме вказано « ОСОБА_6 » замість « ОСОБА_5 ».
14 травня 2026 року заявники звернулися до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Чернівецької міської ради Якименко Тетяни Віталіївни із Заявою № 73090438 про державну реєстрацію речових прав на вказану квартиру.
19 травня 2026 року Державним реєстратором було винесено Рішення № 84885901 про відмову в проведенні реєстраційних дій. Обґрунтовуючи відмову, реєстратор зазначила, що подані документи не дають змоги встановити набуття прав на майно, оскільки у правовстановлюючому документі (Свідоцтві від 23.04.1993 року) прізвища співвласників вказані як « ОСОБА_6 », тоді як у паспортах громадян України заявників зазначено « ОСОБА_5 ».
Крім того, факт належності правовстановлюючого документа Заявникам та реєстрацію їхнього права спільної сумісної власності на вищевказане нерухоме майно офіційно підтверджено Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації в Довідці № 1001 від 11.05.2026 року. Згідно з архівними даними БТІ, право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 23.04.1993 року, виданого Чернівецькою дистанцією цивільних споруд Львівської залізниці, та внесено до реєстрової книги № 62 за сторінкою 388 (дата реєстрації 04.05.1993 р.). 
Встановлення зазначеного факту необхідне заявникам для здійснення державної реєстрації права на нерухоме майно та реалізації правомочностей власника щодо володіння, користування і розпорядження належним їм майном. В інший спосіб усунути розбіжності у написанні прізвища у правовстановлюючому документі не видається можливим.
Згідно до вимог ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Як передбачено ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Як роз`яснено в п.12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.
Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.
Таким чином, оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності в їх сукупності, суд приходить до висновку, що встановлено факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , правовстановлюючого документа — Свідоцтва про право власності на житло від 23 квітня 1993 року, виданого Чернівецькою дистанцією цивільних споруд Львівської залізниці на ім?я « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_4 ».
При цьому, суд вважає, що заявники позбавлені можливості у позасудовому порядку встановити даний факт.
Дані розбіжності не можуть бути усунуті іншим шляхом, ніж звернення до суду та перешкоджають заявникам в реалізації їх права на подальше оформлення документів.
Отже, факт про встановлення якого просять заявники, має юридичне значення, при цьому спір про цивільне право відсутній.
Таким чином, суд вважає, що заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Чернівецька міська рада, в особі Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно про встановлення факту належності правовстановлюючого документа підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 4, 13, 247, 258-259, 263-265, 293-294, 315, 319, 354 ЦПК України, приймаючи до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р.,суд

УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Чернівецька міська рада, в особі Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно про встановлення факту належності правовстановлюючого документа задовольнити.
Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , правовстановлюючого документа — Свідоцтва про право власності на житло від 23 квітня 1993 року, виданого Чернівецькою дистанцією цивільних споруд Львівської залізниці на ім?я « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_4 ».
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя П.С. Гавалешко