ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2026 року 
м. Київ
справа № 400/5454/24
адміністративне провадження № К/990/2539/26
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів: Соколова В.М., Єресько Л.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мандрик Владислав Володимирович, на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року (суддя: Біоносенко В.В.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року (судді: Яковлєв О.В., Єщенко О.В., Крусян А.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньої в районах у період здійснення зазначених заходів, за періоди з 01 липня 2022 року по 29 вересня 2022 року, з 15 жовтня 2022 року по 30 листопада 2022 року, з урахуванням фактично виплачених сум;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньої в районах у період здійснення зазначених заходів, за періоди з 01 липня 2022 року по 29 вересня 2022 року, з 15 жовтня 2022 року по 30 листопада 2022 року, з урахуванням фактично виплачених сум.
На обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що під час проходження військової служби в складі військової частини НОМЕР_1 , а саме в періоди з 01 липня 2022 року по 20 вересня 2022 року та з 15 жовтня 2022 року по 30 листопада 2022 року, він брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в м. Бахмут Донецької області. На підтвердження зазначених обставин позивач вказав на довідку військової частини НОМЕР_1 від 13 лютого 2023 року №184. У зв`язку з безпосередньою участю у бойових діях та у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, позивач уважає, що набув право на отримання збільшеної додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168) у розмірі до 100 000,00 грн за періоди з 01 липня 2022 року по 20 вересня 2022 року та з 15 жовтня 2022 року по 30 листопада 2022 року. Проте відповідач виплату вказаної додаткової винагороди йому не здійснив.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року позов задоволено частково. 
Суд першої інстанції, вийшовши за межі позовних вимог, визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, в розмірі до 30 000,00 грн за липень, вересень та жовтень 2022 року, пропорційно в розрахунку на місяць та зобов`язав військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою №168, в розмірі до 30 000,00 грн за липень, вересень та жовтень 2022 року пропорційно в розрахунку на місяць. 
В задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, в розмірі до 100 000,00 грн за періоди з 01 липня 2022 року по 29 вересня 2022 року, з 15 жовтня 2022 року по 30 листопада 2022 року, та зобов`язання здійснити нарахування та виплату такої додаткової винагороди суд першої інстанції відмовив.
Відмовляючи у задоволенні зазначених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до пункту 1 Постанови №168 та окремого доручення Міністра оборони України від 23 червня 2022 року № 912/в/29, право на виплату додаткової винагороди у збільшеному розмірі залежить від належного документального підтвердження факту безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях. Таке підтвердження повинно здійснюватися на підставі первинних документів, зокрема рапортів командирів підрозділів, журналів бойових дій, бойових наказів (бойових розпоряджень).
За висновком суду, довідка військової частини НОМЕР_1 від 13 лютого 2023 року №184, на яку вказував позивач, не є належним доказом для нарахування і виплати додаткової винагороди у розмірі до 100 000,00 грн. Суд зазначив, що вказана довідка видана з метою підтвердження участі особи у бойових діях для надання статусу учасника бойових дій, про що прямо зазначено в її змісті, а не для підтвердження підстав виплати додаткової винагороди. Крім того, довідка не містить посилань на первинні документи, які відповідно до вимог окремого доручення Міністра оборони України є підставою для здійснення такої виплати.
З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у позивача права на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі за липень, вересень та жовтень 2022 року, оскільки таке право не підтверджене наказами командирів, виданими на підставі відповідних рапортів, журналів бойових дій та бойових наказів (бойових розпоряджень). При цьому суд встановив, що за серпень та листопад 2022 року зазначена винагорода у розмірі до 100 000,00 грн позивачу була виплачена.
Разом з тим суд першої інстанції зауважив, що позивач за липень, вересень та жовтень 2022 року взагалі не отримував додаткову винагороду, передбачену Постановою №168. Водночас зазначеною постановою гарантовано виплату військовослужбовцям додаткової винагороди в розмірі до 30 000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць, лише за самим фактом проходження військової служби в умовах воєнного стану.
Виходячи з цього, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність того факту, що за липень, вересень та жовтень 2022 року позивач узагалі не отримував будь-якої додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, тому вважав за необхідне поновити права позивача шляхом зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди у розмірі 30 000,00 грн за липень, вересень та жовтень 2022 року.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції від 30 вересня 2024 року в частині відмовлених позовних вимог щодо виплати додаткової винагороди у розмірі до 100 000,00 грн, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду 30 вересня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 30 вересня 2024 року - без змін.
Погоджуючись із висновками суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначив, що довідка військової частини НОМЕР_1 від 13 лютого 2023 року №184 не є належним та достатнім доказом безпосередньої участі позивача у бойових діях для цілей нарахування додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168. Суд виходив із того, що зазначена довідка за своєю формою та призначенням видається для підтвердження права особи на отримання статусу учасника бойових дій, і не є документом, який підтверджує підстави для виплати додаткової винагороди у підвищеному розмірі.
Крім того, апеляційний суд зазначив, що матеріали справи не містять інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували безпосередню участь позивача у бойових діях у спірні періоди.
Водночас суд апеляційної інстанції встановив, що за серпень та листопад 2022 року позивачу була нарахована і виплачена додаткова винагорода у розмірі до 100 000,00 грн.
Отже, за результатами апеляційного перегляду суд дійшов висновку про відсутність правових підстав вважати, що відповідач неправомірно не нарахував або не виплатив позивачу додаткову винагороду у розмірі до 100 000,00 грн за спірні періоди.
Підстави касаційного оскарження та їх обґрунтування
Не погоджуючись із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мандрик Владислав Володимирович, подав до Верховного Суду касаційну скаргу, обґрунтовуючи її порушенням норм матеріального та процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій. 
Скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції від 30 вересня 2024 року в частині відмовлених позовних вимог щодо виплати додаткової винагороди у розмірі до 100 000,00 грн та постанову суду апеляційної інстанції від 12 грудня 2025 року і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Касаційну скаргу подано з підстави, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Обґрунтовуючи касаційну скаргу скаржник зазначає, що суди першої та апеляційної інстанції неправильно застосували норми матеріального права, не врахувавши правового висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм у подібних правовідносинах, викладеного в постанові від 25 липня 2024 року у справі № 240/8480/23.
Зокрема, за твердженням скаржника, у згаданій постанові Верховний Суд звернув увагу на те, що під час вирішення спорів цієї категорії суди повинні встановити, які саме завдання (заходи) виконував військовослужбовець, де саме вони виконувалися та чи могли існувати обставини, за яких факт його безпосередньої участі у бойових діях або відповідних заходах не був належним чином відображений у документах, що є підставою для виплати додаткової винагороди у підвищеному розмірі. На думку скаржника, суди попередніх інстанцій таких обставин не з`ясували та відповідної оцінки їм не надали.
Крім того, скаржник вважає, що суди безпідставно не врахували зміст довідки військової частини НОМЕР_1 від 13 лютого 2023 року №184, яка, на його переконання, з огляду на підстави її видачі та наведені у ній відомості, підтверджує факт безпосередньої участі у бойових діях та, відповідно, є належною підставою для нарахування і виплати додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100 000,00 грн.
Позиція інших учасників справи
Відповідач не скористався правом подати відзив на касаційну скаргу.
Рух касаційної скарги
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року (судді: Загороднюк А.Г., Соколов В.М., Желєзний І.В.) відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мандрик Владислав Володимирович, на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року у справі №400/5454/24.
Розпорядженням від 12 серпня 2026 року № 1092/0/78-26 т.в.о. заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду, у зв`язку з ухваленням Вищою радою правосуддя рішення від 29 травня 2026 року № 1056/0/15-26 «Про тимчасове відсторонення судді Верховного Суду Желєзного І.В. від здійснення правосуддя», проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями визначено новий склад колегії суддів для розгляду цієї справи: Загороднюк А.Г. (головуючий суддя), Соколов В.М., Єресько Л.О.
Ухвалою Верховного Суду від 19 серпня 2026 року (суддя: Загороднюк А.Г.) призначено справу до розгляду.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
ОСОБА_1 з 01 квітня 2022 року по 17 листопада 2023 року проходив військову службу за мобілізацією у Збройних Силах України у складі військової частини НОМЕР_1 на посаді стрільця 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону.
13 лютого 2023 року командиром військової частини НОМЕР_1 видано ОСОБА_1 довідку № 184 про те, що він з 27 лютого 2022 року по 06 квітня 2022 року, з 08 квітня 2022 року по 20 вересня 2022 року, з 15 жовтня 2022 року по 22 грудня 2022 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи поблизу міста Бахмут Донецької області. 
Підставою для видачі довідки зазначено: наказ командира оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 23 березня 2022 року № 61, наказ командира оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 28 квітня 2022 року № 93, наказ командира оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 21 серпня 2022 року № 53, наказ командира оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 22 серпня 2022 року № 69, наказ командира оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 05 жовтня 2022 року № 112, наказ командира оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 22 жовтня 2022 року № 129, наказ командира оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 31 грудня 2022 року № 203.
За період з липня 2022 року по листопад 2022 року військова частина НОМЕР_1 нарахувала та виплатила ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою №168, за серпень 2022 року в розмірі 57 096,00 грн, за листопад 2022 року в розмірі 100 000,00 грн.
Позивач, уважаючи, що відповідач протиправною не нарахував та не виплатив йому додаткову винагороду відповідно до Постанови №168 за періоди з 01 липня 2022 року по 29 вересня 2022 року, з 15 жовтня 2022 року по 30 листопада 2022 року з розрахунку 100 000,00 грн на місяць пропорційно часу участі у заходах, звернувся з цим позовом до суду.
ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХНЬОГО ЗАСТОСУВАННЯ
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджений наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні постановлено ввести воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Строк дії воєнного стану в Україні був продовжений з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента від 14 березня 2022 року № 133/2022, надалі іншими Указами цей строк продовжений до сьогоднішнього дня.
Одночасно із введенням воєнного стану, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указом Президента України № 69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Цим же Указом надано доручення Кабінету Міністрів України забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24 лютого 2022 року № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168).
Пунктом 1 цієї постанови (в редакції станом на 07 березня 2022 року) визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Надалі до Постанови № 168 неодноразово вносилися зміни, зокрема постановами Кабінету Міністрів України від 22 березня 2022 року № 350, від 01 липня 2022 року № 754, від 07 липня 2022 року № 793, від 08 жовтня 2022 року № 1146, проте зміст пункту 1 цієї постанови в частині, що стосується виплати військовослужбовцям Збройних Сил України додаткової винагороди, у 2022 році не змінювався.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2022 року № 793 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168» Постанову № 168 доповнено пунктом 2-1, який підлягав застосуванню з 24 лютого 2022 року, та згідно з яким визначено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Відповідно до статті 8 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1934-XII «Про Збройні Сили України» (далі - Закон № 1934-XII) Міністр оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України, а також інші повноваження, передбачені законодавством, в тому числі визначає порядок виплати грошового забезпечення (абзац другий частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII).
Наказом Міністра оборони України від 01 квітня 2022 року № 98, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2022 року за № 382/37718 (застосовується з 24 лютого 2022 року), внесено зміни до Порядку № 260 шляхом доповнення розд. І п. 17, відповідно до якого на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Так, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, Міністр оборони України видав директиви від 07 березня 2022 року №248/1217, від 25 березня 2022 року № 248/1298, від 18 квітня 2022 року № 248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) у формі телеграм (діяли до 01 червня 2022 року), а потім окреме доручення від 23 червня 2022 № 912/з/29.
Так, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, Міністр оборони України видав директиви від 07 березня 2022 року №248/1217, від 25 березня 2022 року № 248/1298, від 18 квітня 2022 року № 248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) у формі телеграм (діяли до 01 червня 2022 року), а потім окреме доручення від 23 червня 2022 № 912/з/29.
У пункті 1 окремого доручення від 23 червня 2022 № 912/з/29 (яке діяло з 01 червня 2022 року по 31 січня 2023 року) Міністр оборони України визначив поняття «безпосередня участь», що охоплює, зокрема виконання військовослужбовцем:
бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу України) в районі ведення бойових дій;
бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави;
бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;
бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;
завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;
бойових завдань із відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;
бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб);
виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей;
виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей;
здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою;
здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;
виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.
У пункті 3 цього окремого доручення Міністр оборони України установив, що райони ведення бойових дій та склад створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України.
Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Пунктом 5 цього окремого доручення Міністр оборони установив виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн або 30000 грн здійснювати на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) по особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (пункт 6 зазначеного окремого доручення).
У підпункті 9.4 пункту 9 згаданого окремого доручення Міністр оборони України встановив до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн або 30 000 грн не включати військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Суд наголошує, що відповідно до статті 341 КАС України як суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
У цій справі спір виник у зв`язку з ненарахуванням та невиплатою ОСОБА_1 , який проходив військову службу у Збройних Силах України, додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, у розмірі до 100 000,00 грн за періоди з 01 липня 2022 року по 29 вересня 2022 року та з 15 жовтня 2022 року по 30 листопада 2022 року.
Оцінюючи доводи касаційної скарги у контексті спірних правовідносин, Суд уважає за необхідне зазначити таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 .
Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 13 лютого 2023 року №184 позивач, зокрема, у періоди з 01 липня 2022 року по 20 вересня 2022 року та з 15 жовтня 2022 року по 30 листопада 2022 року, брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи поблизу міста Бахмут Донецької області.
Підставою для видачі такої довідки зазначено: накази командира оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 23 березня 2022 року № 61 та від 28 квітня 2022 року № 93, накази командира оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 21 серпня 2022 року № 53 та від 22 серпня 2022 року № 69, накази командира оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 05 жовтня 2022 року № 112, від 22 жовтня 2022 року № 129 та від 31 грудня 2022 року №203.
Посилаючись на зазначену довідку, позивач зазначав, що вона підтверджує його безпосередню участь у бойових діях та заходах, та є достатньою підставою для нарахування і виплати додаткової винагороди у розмірі до 100 000,00 грн відповідно до Постанови №168 за спірні періоди проходження служби.
Заперечуючи проти позову, відповідач вказував, що належні документи, які підтверджують безпосередню участь позивача у бойових діях та заходах у спірні періоди, позивач не надав. Крім того, відповідач зауважував, що з 05 жовтня 2022 року по 10 жовтня 2022 року позивач перебував у самовільному залишенні військової частини, через що додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, за жовтень 2022 року, йому не нараховувалася.
Суди першої та апеляційної інстанцій вважали відсутнім у позивача право на виплату додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168 за періоди з 01 липня 2022 року по 31 липня 2022 року, з 01 вересня 2022 року по 29 вересня 2022 року, з 15 жовтня 2022 року по 31 жовтня 2022 року у розмірі 100 000,00 грн, оскільки належні та допустимі докази його безпосередньої участі у бойових діях та заходах в матеріалах справи відсутні, а довідка військової частини НОМЕР_1 від 13 лютого 2023 року № 184 таким доказом не є. При цьому суди вказали, за періоди з 01 серпня 2022 року по 31 серпня 2022 року та з 01 листопада 2022 року по 30 листопада 2022 року відповідач виплатив позивачу вказану винагороду.
Касаційне провадження відкрито на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, з огляду на доводи скаржника про неврахування судами першої та апеляційної інстанції правових висновків Верховного Суду в постанові від 25 липня 2024 року у справі №240/8480/23 щодо необхідності повного з`ясування обставин, які мають значення для вирішення спору про виплату додаткової винагороди у розмірі до 100 000,00 грн.
За змістом касаційної скарги, суди першої та апеляційної інстанцій не забезпечили повного та всебічного з`ясування обставин справи, не надали належної оцінки всім доказам та, як наслідок, порушили принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи.
Перевіривши наведені доводи касаційної скарги, Суд зазначає таке.
На час виникнення спірних правовідносин порядок та умови виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України визначалися Окремим дорученням Міністра оборони України від 23 червня 2022 року №912/з/29.
Відповідно до зазначеного Окремого доручення, на період дії воєнного стану військовослужбовцям щомісячно виплачувалася додаткова винагорода у розмірі 30 000,00 грн. Водночас військовослужбовцям, які безпосередньо брали участь у бойових діях або забезпечували здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій чи здійснення відповідних заходів, розмір такої винагороди збільшувався до 100 000,00 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
При цьому право на отримання додаткової винагороди у підвищеному розмірі пов`язувалося не лише з фактом проходження військової служби в районі ведення бойових дій, а насамперед із безпосереднім виконанням визначених бойових (спеціальних) завдань.
Окремим дорученням також визначено перелік документів, якими підтверджується безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або відповідних заходах, а саме: бойовий наказ (бойове розпорядження), журнал бойових дій або журнал ведення оперативної обстановки, бойове донесення, постова відомість, а також рапорт (донесення) командира підрозділу про участь конкретного військовослужбовця у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Отже, для правильного вирішення цього спору визначальним є встановлення характеру завдань, які виконував позивач у спірний період, а також з`ясування того, чи належали такі завдання до переліку бойових (спеціальних) завдань, виконання яких відповідно до Окремого доручення є підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі до 100 000,00 грн.
Однак, роблячи висновок про відсутність у позивача права на виплату додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168 у розмірі до 100 000,00 грн за періоди з 01 липня 2022 року по 29 вересня 2022 року, з 15 жовтня 2022 року по 30 листопада 2022 року суди першої та апеляційної інстанцій фактично не встановили, які завдання виконував позивач у зазначені періоди, у яких умовах та в яких районах вони виконувалися, а також чи належали такі завдання до бойових завдань у розумінні нормативного регулювання.
Водночас саме встановлення змісту та характеру виконуваних завдань є визначальним для вирішення питання про наявність у військовослужбовця права на отримання додаткової винагороди у збільшеному до 100 000,00 грн розмірі відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №168.
У разі якщо позивач упродовж спірного періоду проходив військову службу, однак не виконував бойових чи інших завдань, які відповідно до Постанови №168 є підставою для виплати додаткової винагороди у підвищеному розмірі, суди мали встановити, які саме завдання фактично ним виконувалися та чи належали вони до переліку бойових (спеціальних) завдань, визначених відповідним нормативним регулюванням.
Зазначені обставини мають істотне значення для правильного вирішення спору та не можуть залишатися поза межами судового дослідження. На необхідність встановлення таких обставин Верховний Суд уже звертав увагу, зокрема у постановах від 22 листопада 2023 року у справі №520/690/23, від 05 червня 2024 року у справі №200/660/23, а також від 06 лютого 2025 року у справі №120/13381/23.
У цьому аспекті суди попередніх інстанцій залишили поза належною увагою ту обставину, що за періоди проходження служби в серпні та листопаді 2022 року, які охоплюються предметом цього позову, позивачу було нараховано та виплачено підвищену до 100 000,00 грн додаткову винагороду, що суди попередніх інстанцій визнали підтвердженим.
Водночас суди не встановили, які саме бойові завдання виконував позивач у зазначені періоди, за які йому було виплачено спірну додаткову винагороду, та не здійснили порівняння цих обставин із характером завдань, які виконувалися ним в інші спірні періоди, щодо яких відповідач заперечує наявність підстав для виплати підвищеної винагороди.
Отже, з огляду на характер спірних правовідносин, суди попередніх інстанцій мали встановити: 1) які саме завдання та заходи виконував позивач упродовж спірного періоду; 2) у яких районах та за яких умов такі завдання виконував позивач; 3) чи належали ці завдання до переліку бойових (спеціальних) завдань, виконання яких відповідно до нормативного регулювання є підставою для виплати додаткової винагороди у збільшеному розмірі.
Власне завданням суду в цій адміністративній справі є з`ясування того, а чи могло статися так, що відповідач з певних причин не зафіксував участі позивача у бойових діях та заходах у документах, які є підставою для виплати спірної винагороди.
Аналогічного правового висновку за подібних обставин Верховний Суд дійшов у постанові від 25 липня 2024 року у справі № 240/8480/23, на яку обґрунтовано посилається скаржник.
Разом із тим Суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що довідка військової частини НОМЕР_1 від 13 лютого 2023 року №184 не містить посилань на первинні документи, які можуть бути підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі до 100 000,00 грн. Як убачається зі змісту зазначеної довідки, підставою для її видачі визначено накази командирів оперативно-тактичних угруповань « ІНФОРМАЦІЯ_1 », «Донецьк» та «Соледар». Водночас суди попередніх інстанцій не витребували зазначені документи, не дослідили їх зміст та не встановили, чи підтверджують вони безпосередню участь позивача у бойових діях або заходах у спірні періоди.
Також неузгодженим з матеріалами справи є висновок судів першої та апеляційної інстанції про те, що позивачу виплачено спірну додаткову винагороду у розмірі 100 000,00 грн за серпень 2022 року, адже як слідує з наявної в матеріалах справи довідки військової частини НОМЕР_1 від 21 серпня 2024 року № 1/688 про додаткову винагороду під час дії воєнного стану, ОСОБА_1 виплачено за серпень 2022 року додаткову винагороду відповідно до Постанови № 168 в розмірі 56 240,33 грн, , з яких винагороду з розрахунку 100 000,00 грн нараховано лише за 12 діб, тоді як за решту 19 діб - з розрахунку 30 000,00 грн.
Отже, матеріалами справи не підтверджується висновок судів попередніх інстанцій про виплату позивачу підвищеної додаткової винагороди за весь місяць - серпень 2022 року. Водночас суди не встановили, за які саме дні серпня 2022 року така винагорода не була нарахована, а також не з`ясували причин її ненарахування.
Крім того, поза увагою судів першої та апеляційної інстанції залишилися доводи відповідача щодо підстав невиплати позивачу додаткової винагороди за жовтень 2022 року.
Як убачається з матеріалів справи, відповідач обґрунтовував невиплату винагороди тим, що у період з 05 жовтня 2022 року по 10 жовтня 2022 року позивач самовільно залишив військову частину, у зв`язку із чим відповідно до Постанови №168 додаткова винагорода за жовтень 2022 року йому не нараховувалася.
Водночас суди першої та апеляційної інстанцій не перевірили наведені доводи, не встановили, якими доказами підтверджується факт самовільного залишення позивачем військової частини, а також не дослідили чи видавався наказ про невключення позивача до наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі до 100 000,00 грн за жовтень 2022 року у зв`язку з самовільним залишенням військової частини.
Відповідно до згаданого Окремого доручення не включаються до наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 30 000,00 грн або 100 000,00 грн військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували, - за місяць, у якому здійснено порушення та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення.
У постанові від 05 грудня 2024 року у справі №200/1347/24 Верховний Суд наголошував, що відповідно до статей 2, 9 КАС України адміністративний суд зобов`язаний вжити визначені законом заходи для з`ясування всіх обставин у справі, зокрема щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Суд не вправі обмежуватися пасивним прийняттям та розглядом доказів, поданих сторонами, а зобов`язаний за власною ініціативою досліджувати важливі для прийняття рішення з правового спору фактичні обставини, залучати їх до провадження та визначати їх правдивість.
Тобто адміністративний суд, поряд із забезпеченням процесуальної рівності сторін у наданні доказів для доведення їх тверджень, зобов`язаний брати на себе ініціативу під час розгляду справи. Такий підхід включає обов`язок адміністративного суду здійснювати активні процесуальні дії для забезпечення повного та всебічного розгляду справи, керуючись встановленими процесуальним законом механізмами.
За таких обставин, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій не забезпечили повного та всебічного з`ясування фактичних обставин справи, не дослідили всі докази, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, та не надали належної оцінки доводам сторін, їхні висновки про відсутність у позивача права на отримання додаткової винагороди у розмірі до 100 000,00 грн за спірні періоди є передчасними.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За правилами пункту 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.
За частиною другою статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 353 КАС України).
За описаних обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині- скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду судам необхідно взяти до уваги викладене в мотивувальній частині цієї постанови, установити наведені в ній обставини, що входять до предмета доказування у цій справі, надати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам і постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.
Судові витрати
З огляду на результат касаційного розгляду, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мандрик Владислав Володимирович, задовольнити.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року у справі №400/5454/24 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньої в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 01 липня 2022 року по 29 вересня 2022 року, з 15 жовтня 2022 року по 30 листопада 2022 року, з урахуванням фактично виплачених сум та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньої в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 01 липня 2022 року по 29 вересня 2022 року, з 15 жовтня 2022 року по 30 листопада 2022 року, з урахуванням фактично виплачених сум скасувати.
Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року у справі №400/5454/24 скасувати.
Справу №400/5454/24 направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції - Миколаївського окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач судді | А.Г. Загороднюк В.М. Соколова Л.О. Єресько