СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 липня 2026 року Справа № 480/1256/26
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді – Гелета С.М.
за участю секретаря судового засідання – Високос Я.С.
позивача ОСОБА_1 , представника позивача Яценко А.О.
представника відповідача Морозова Є.М.
третьої особи ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду в м. Суми справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Сумської міжрегіонального управління Міністерства юстиції України , 3-тя особа ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Сумської міжрегіонального управління Міністерства юстиції України , 3-тя особа ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови від 23.02.2026 у ВП №75450127.
Позовні вимоги про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу 23.02.2026 позивач обґрунтовує наступним.
Так, у відповідача перебуває на примусовому виконанні виконавчий лист, виданий Сумським апеляційним судом, стосовно визначення способу участі у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_1 та батька ОСОБА_2 , де позивач має статус боржника. Позивач зазначає, що рішення суду нею виконується у повному обсязі, позивач приводить дитину для побачень та спілкування з батьком. Зокрема, 21.02.2026 позивач разом із дитиною прибули до приміщення КЗ «Охтирський міський центр культури та дозвілля ОСОБА_3 » в якому повинно відбутися зустріч дитини із батьком, але дитина відмовилася заходити до приміщення, а також виявила небажання спілкуватись з батьком. При цьому виконавець визнавав зазначені обставини, як неповажні причини невиконання 21.02.2026 судового рішення позивачем та необґрунтовано прийняв постанову про накладення штрафу.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому представник просила відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що проведення перевірки виконання рішення суду відбувалося в межах Закону України “Про виконавче провадження” та Інструкції з організації примусового виконання рішень і державний виконавець діяв правомірно. Зокрема, 21.02.2026 державним виконавцем було проведено перевірку виконання рішення суду, про що складено акт. Додатково представник відповідача зазначає, що позивач не приклала 21.02.2026 зусиль для виконання судового рішення, а саме не вчинила жодних дій аби дитина зайшла до приміщення для спілкування із батьком. 
Від третьої особи наявні письмові пояснення, в яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що він як батько фактично не спілкується з дитиною, позивач не виконує рішення суду. 21.02.2026 позивач також не надала можливості спілкування із дитиною, оскільки не завела дитину до приміщення КЗ «Охтирський міський центр культури та дозвілля ОСОБА_3 », що свідчить про невиконання судового рішення та постанови виконавця про визначення місця побачення з дитиною, тому відповідач правомірно дійшов висновку про фактичне невиконання рішення суду позивачем.
Від представника позивача надійшли письмові пояснення на відзив відповідача та пояснення третьої особи, в яких зазначає про відсутність підстав для відмови у задоволенні вимог.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву та просив суд її задовольнити з підстав, викладених у позові.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог та просила суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві. 
Третя особа проти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, дослідивши відеозапис, наданий стороною позивача, з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Матеріалами справи, в т.ч. матеріалами виконавчого провадження, підтверджується, що 01.07.2024 Сумським апеляційним судом у справі №583/338/23 було видано виконавчий лист про визначення ОСОБА_2 способів участі у спілкуванні та вихованні з неповнолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином: 
«з моменту набрання рішенням суду законної сили протягом 2 місяців - кожної середи та суботи з 15.00 год. до 18.0 год. у присутності матері дитини ОСОБА_1 за місцем проживання дитини або в місцях загального відпочинку та дозвілля чи за домовленістю між батьками дитини; 
після 2 місяців з дати набрання рішенням суду законної сили - кожної середи та суботи з 15.00 до 18.00 год. без присутності матері дитини ОСОБА_1 в місцях загального відпочинку та дозвілля, з можливістю проведення зустрічей за місцем проживання та реєстрації ОСОБА_2 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , з покладання на ОСОБА_2 обов`язку повернути дитину до матері; 
визначити побачення ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_4 в день її народження ІНФОРМАЦІЯ_2 з можливістю привітати дитину з 08.00 до 12.00 год. кожного року; 
необмежене право спілкування ОСОБА_2 особисто з донькою ОСОБА_4 шляхом телефонного та інтернет зв`язку у зручний для дитини час».
Вказаний виконавчий лист звернено до примусового виконання та з виконання вказаного виконавчого листа, виданого 01.07.2024 Сумський апеляційним судом у справі №583/338/23, та Охтирським ВДВС було відкрито виконавче провадження №75450127.
Постановою державного виконавця від 27.01.2026 визначено місце виконання рішення суду, а саме в приміщенні КЗ «Охтирський міський центр культури та дозвілля Кнєжа».
З метою виконання виконавчого листа державним виконавцем 21.02.2026 було складено акт в межах ВП №75450127, в якому зазначено наступне: 
"О 15-23 в Охтирському районі Сумської області закінчилася повітряна тривога. На виконання прибули державний виконавець Морозова Є.М. о 15-37. ОСОБА_2 о 15-50 год, ОСОБА_1 з дитиною Олександрою о 15-38, але в приміщення не зайшли бо дитина відмовилася. В постанові державного виконавця визначено місце виконання в приміщенні КЗ «Охтирський МЦКД «Кнєжа» м.Охтирка, вул.. Паркова,2а. Станом на 16-23 дитина в приміщенні відсутня. Боржниця перебуває з дитиною за межами приміщення. Хоча їй відомо, що виконання рішення суду відбувається без присутності боржниці. Ст..64-1 ЗУ «Про ВП» передбачає саме боржниця зобов`язана вжити заходів щодо побачення батька з дитиною. Рішення суду не виконано о 16-31».
Акт від 21.02.2026 підписали державний виконавець та стягувач ОСОБА_2 . 
23.02.2026 Охтирським ВДВС в межах ВП №75450127 винесено постанову якою за невиконання рішення суду боржником без поважних причин на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 1700грн. 
Вважаючи постанову про накладення штрафу протиправною, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України, яке є обов`язковими до виконання.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, регламентується Законом України “Про виконавче провадження” від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ), відповідно до ст. 2 якого виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад, як верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; справедливості, неупередженості та об`єктивності.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону № 1404-VІІІ під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ).
Відповідно до ч.1 ст.19 Закону № 1404-VІІІ сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, та серед іншого, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання.
Положеннями статті 63 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. 
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст. 64-1 Закону №1404-VІІІ виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням (ч.1).
Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем (ч.2).
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність (ч.3).
Згідно зі статтею 75 Закону № 1404-VІІІ у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Згідно із пункту 9 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року №512/5 (далі - Інструкція №512/5) у разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною третьою статті 64-1 Закону.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення).
Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII.
Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.
Так, матеріалами справи підтверджується, що 01.07.2024 Сумським апеляційним судом у справі №583/338/23 видано виконавчий лист про визначення ОСОБА_2 способів участі у спілкуванні та вихованні з неповнолітньою донькою ОСОБА_4 , а постановою державного виконавця від 27.01.2026 визначено місце виконання - КЗ «Охтирський міський центр культури та дозвілля ОСОБА_3 ».
З метою виконання рішення суду 21.02.2026 батько та виконавець прибув до приміщення КЗ «Охтирський міський центр культури та дозвілля ОСОБА_3 ».
21.02.2026 позивач разом із дитиною прибули також до КЗ «Охтирський міський центр культури та дозвілля ОСОБА_3 », але в приміщення будівлі мати та дитина не зайшли.
Суд зазначає, що в акті від 21.02.2026 зазначено, що дитина відмовилася заходити в приміщення. Дані обставини підтверджують і відеозаписами, наданими позивачем до позовної заяви.
Так, в судовому засіданні з досліджених відеозаписів встановлено, що позивач у відповідності до визначеного виконавцем місця - приміщення КЗ «Охтирський міський центр культури та дозвілля Кнєжа» привела доньку. Разом із тим, дитина біля вхідних дверей зазначила про небажання заходити до приміщення. На відео також зафіксовано, що дитина знаходилася поруч із матір`ю. Будь-яких вказівок матір`ю з приводу не заходити до приміщення КЗ «Охтирський міський центр культури та дозвілля ОСОБА_3 » чи не спілкуватися із батьком на відео не зафіксовано. 
Доказів того, що саме позивач відмовилася виконувати рішення суду 21.02.2026 матеріали виконавчого провадження не місять.
В акті від 21.02.2026 та спірній постанові від 23.02.2026 відсутнє будь-яке обґрунтування того, у зв`язку з чим відповідач дійшов висновку про не виконання саме позивачем рішення суду та саме невиконання такого рішення без поважних причин. 
В судовому засіданні представник відповідача зазначала, що мати зобов`язана впливати на дитину для того, аби дитина зайшла до приміщення КЗ «Охтирський міський центр культури та дозвілля ОСОБА_3 » для спілкування із батьком.
В судовому засіданні батько дитини зазначав, що саме мати, яка проживає разом із дитиною, впливає на неї, і доказів того, що мати не завела дитину в приміщення КЗ «Охтирський міський центр культури та дозвілля Кнєжа» 21.02.2026 свідчить про те, що рішення суду позивачем не виконано без поважних причин.
Щодо вказаних доводів, суд зауважує, що Конституцією України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою (частина 3 статті 51).
Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Згідно статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюють вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Ухвалюючи рішення у справі “М. С. проти України” від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.
Отже, суд зазначає, що небажання дитини спілкуватися зі стягувачем, небажання заходити до приміщення КЗ «Охтирський міський центр культури та дозвілля Кнєжа» фактично є примушуванням дитини, що може призвести до психологічного тиску на дитину та явно не відповідатиме якнайкращим інтересам дитини в аспекті забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. 
Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, сформульованій у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі №824/308/20-а, від 08 липня 2021 року у справі № 640/11833/19, від 18 липня 2023 року у справі № 380/16763/22, від 05.06.2024 у справі №480/6452/23.
Матеріалами справи не підтверджується, що 21.02.2026 позивач своїми діями перешкоджала зайти дитині до приміщення, чи перешкоджала у спілкуванні батька з дитиною. Відповідачем таких доказів не надано.
Суд зазначає, що небажання самої дитини зайти до приміщення зафіксовано самим виконавцем в акті від 21.02.2026, але щодо такого факту в оскаржуваній постанові не надано жодної оцінки, на предмет не взяття їх до уваги та спростування наявності таких причин невиконання рішення суду як поважні.
Разом із тим, факт відмови самої дитини зайти до приміщення КЗ «Охтирський міський центр культури та дозвілля Кнєжа» стало підставою для висновку виконавця про невиконання позивачем рішення суду без поважних причин.
Поряд з цим саме державний виконавець зобов`язаний провести перевірку виконання судового рішення боржником та встановити наявність чи відсутність поважних причин невиконання рішення. 
Акт державного виконавця від 21.02.2026 не може бути належним доказом невиконання рішення суду позивачем та саме без поважних причин, оскільки навпаки свідчить про те, що не мати, а дитина відмовилася заходити до приміщення.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач не довів правомірності прийнятої ним постанови про накладення штрафу від 23.02.2026.
Отже, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова не може відповідати критеріям правомірності, визначених в ч.2 ст. 2 КАС України, а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог щодо скасування постанови про накладення штрафу на боржника від 23.02.2026 у ВП №75450127.
Враховуючи задоволення позовних вимог, суд зазначає, що позивачу підлягає відшкодуванню сума судового збору, сплачена при зверненні до суду.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України , 3-тя особа ОСОБА_2 про скасування постанови – задовольнити.
Скасувати постанову Охтирського відділу ДВС в Охтирському районі Сумської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 23.02.2026 у ВП №75450127.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (і.к. 34802639, вул. Снайпера, 3,м. Охтирка,Охтирський район, Сумська область,42704) на користь ОСОБА_1 (і.к. НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) суму судового збору в розмірі 1064,96 грн.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його оголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено та підписано 23.07.2026

Суддя   С.М. Гелета