ЄУНСС: 463/3048/26
НП: 2/453/893/26

РІШЕННЯ
іменем України

10 вересня 2026 року місто Сколе 

Сколівський районний суд Львівської області у складі: 
головуючого – судді Микитина В.Я.,
з участю секретаря судового засідання Корнути Т.Б.,
сторони у справі: 
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідачка –  ОСОБА_2 ;
розглянувши дану цивільну справу у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань приміщення суду, що у м. Сколе Стрийського району Львівської області по вул. Д. Галицького, 8, за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, за відсутності усіх її учасників, -

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позицій сторін у справі.
Позивач ОСОБА_1 , у порядку представництва, котре здійснює адвокатка Хром`як У.В., сформувавши документу системі «Електронний суд», 27.03.2026 року подав у Личаківський районний суд м. Львова позовну заяву, що була зареєстрована в діловодстві зазначеного суду за вх. № 11290, в якій просить ухвалити рішення про розірвання між ним та відповідачкою ОСОБА_2 шлюбу, котрий був зареєстрований 18.10.2022 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про що складено актовий запис за № 2202. Питання про стягнення з відповідачки ОСОБА_2 при ухваленні рішення судових витрат, котрі полягають у справлянні судового збору у розмірі 1 065 грн. 00 коп. (з урахуванням понижуючого коефіцієнта), позивач ОСОБА_1 не ставить. 
Вимоги позовної заяви обґрунтовано тим, що позивач ОСОБА_1 вступив у шлюб з відповідачкою ОСОБА_3 , однак сім`я сторін у справі фактично розпалася та існує тільки формально. Так, під час спільного проживання сторін у справі, між ними виявилися суттєві розбіжності у поглядах на життя, сімейні цінності та пріоритети й з часом стало очевидним, що зазначені розбіжності є несумісними та унеможливлюють подальше існування сім`ї як цілісного союзу. Від спільного проживання сторони у справі дітей не мають. Позивач ОСОБА_1 зазначає також, що примирення є неможливим, а його рішення про необхідність розірвання з відповідачкою ОСОБА_2 вказаного шлюбу є остаточним. Спору з приводу поділу спільно нажитого майна у сторін у справі на даному етапі немає. Відтак, позивач ОСОБА_1 , на підставі статей 104-105, 110, 112 СК України, просить вимоги своєї позовної заяви задовольнити, зокрема розірвати їх з відповідачем ОСОБА_2 шлюб.
Відповідачка ОСОБА_2 у запропоновані судом строк та порядку відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 до неї про розірвання шлюбу не подала. Поряд з цим, вказана відповідачка у своїх письмових поясненнях, що сформовані у системі «Електронний суд» та були зареєстровані в діловодстві Сколівського районного суду Львівської області 09.09.2026 року за вх. № 7456, виклала позицію про те, що проти задоволення зазначених позовних вимог не заперечує, згідна на розірвання шлюбу. При цьому, вказала, що не цілком погоджується із викладеними позивачем ОСОБА_1 мотивами пред`явленого ним позову, оскільки його рішенню розірвати шлюб слугує у першу чергу наявність в нього іншої жінки й стосунків з нею, як наслідок – подружня зрада з боку позивача ОСОБА_1 .. На відміну від позиції позивача ОСОБА_1 , відповідачка ОСОБА_2 неодноразово висловлювала бажання поговорити з ним, з`ясувати причини конфліктів між ними та зберегти їхню сім`ю, проте усі її зусилля залишилися безрезультатними, й уже на даний час в цьому дійсно немає жодного сенсу. 

Заяви та клопотання сторін у справі.
Позивач ОСОБА_1 , у порядку представництва, котре здійснює адвокатка Хром`як У.В., сформувавши документу системі «Електронний суд», 04.08.2026 року подав у Сколівський районний суд Львівської області клопотання, що було зареєстроване в діловодстві зазначеного суду за вх. № 6522, про розгляд цієї справи по суті за його відсутності. 
Відповідачка ОСОБА_2 , сформувавши документу системі «Електронний суд», 09.09.2026 року, одночасно із письмовими поясненнями, подала у Сколівський районний суд Львівської області клопотання, що було зареєстроване в діловодстві зазначеного суду за вх. № 7456, про розгляд цієї справи по суті за її відсутності.
Інших заяв та/чи клопотань від сторін цієї справи до Сколівського районного суду Львівської області не надходило.

Вчинені судами процесуальні дії у справі та постановлені ухвали.
Оскільки відповідачкою у вищевказаній позовній заяві зазначена фізична особа, яка не має статусу підприємця, то суддею Личаківського районного суду м. Львова Яворським С.Й., у відповідності до положень ч. 8 ст. 187 ЦПК України, з метою визначення підсудності, 30.03.2026 року було вжито заходів для отримання з Єдиного державного демографічного реєстру інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи – відповідачки ОСОБА_2 .. 
Так, згідно сформованої з Єдиного державного демографічного реєстру відповіді від 30.03.2026 року за № 2534392, відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відтак, ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова Яворського С.Й. від 31.03.2026 року справу за єдиним унікальним номером 463/3048/26 та номером провадження 2/463/1616/26, у зв`язку із встановленням необхідності пред`явлення вищевказаної позовної заяви з дотриманням правил загальної підсудності, визначених у ч. 1 ст. 27 ЦПК України, направлено у Стрийський міськрайонний суд Львівської області, тобто за зареєстрованим місцем проживання відповідачки ОСОБА_2 ..
Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Яніва Н.М. від 07.05.2026 року справу за єдиним унікальним номером 463/3048/26 та номером провадження 2/456/1804/26, у зв`язку із встановленням необхідності пред`явлення вищевказаної позовної заяви з дотриманням правил загальної підсудності, визначених у ч. 1 ст. 27 ЦПК України, направлено у Сколівський районний суд Львівської області, тобто за зареєстрованим місцем проживання відповідачки ОСОБА_2 (юрисдикція Сколівського районного суду Львівської області).
Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 15.06.2026 року, після отримання матеріалів справи за єдиним унікальним номером 463/3048/26 за підсудністю, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Визначено місце, дату та час судового засідання щодо розгляду цієї справи по суті – зал судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область, 11.08.2026 року, 14:00 год.. 
Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області (головуючий – суддя Микитин В.Я.) від 11.08.2026 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про судовий розгляд цієї справи по суті за його відсутності, проте судовий розгляд цієї справи по суті відкладено на підставі пункту 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, у зв`язку із неявкою належно повідомленого відповідачки ОСОБА_2 , що мала місце вперше, без повідомлення нею про причини своєї неявки. Призначено цю справу до розгляду у судовому засіданні у залі судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область, 10.09.2026 року о 14:00 год.. 
Сторони у справі належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час судового засідання щодо її розгляду по суті, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження, проте у таке судове засідання не з`явилися. 
Суд, виходячи з положень ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, а також враховуючи неявку у судове засідання обох сторін у справі, вважав за доцільне та можливе здійснювати судовий розгляд цієї справи по суті за відсутності її учасників на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового засідання у цій справі технічними засобами. 
Інші процесуальні дії у цій справі не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Усі заяви та клопотання сторін у справі були вирішені Сколівським районним судом Львівської області у встановленому чинним ЦПК України порядку.

Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. 
Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
В силу ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Своєю чергою, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. 
Згідно з частинами 1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм цивільного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивача ОСОБА_1 за пред`явленими позовними вимогами сімейного характеру – про розірвання шлюбу, та причетність до порушення таких його прав відповідачки ОСОБА_2 , встановив наступне.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Судом встановлено, щосторони у справі вступили у шлюб 18.10.2022 року, котрий був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про що складено актовий запис за № 2202. При цьому, ОСОБА_4 після реєстрації цього шлюбу було присвоєно прізвище « ОСОБА_5 ». Зазначена обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб на бланку серії НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 18.10.2022 року (копія міститься у справі, а. с. 9).
Судом також встановлено, що у сторін у справі за час вказаного шлюбу дітей не народжувалось. 
Судом встановлено й те, що сімейні стосунки між сторонами у справі упродовж тривалого часу погіршилися й під час перебування пред`явленого ОСОБА_1 позову у суді на розгляді їх з відповідачкою ОСОБА_2 відносини не покращилися, а тому вони обоє остаточного вирішили для себе, що їх шлюб надалі не може існувати. 
Щодо причин розірвання шлюбу, то, за твердженнями позивача ОСОБА_1 , - це суттєві розбіжності з відповідачкою ОСОБА_2 у поглядах на життя, сімейні цінності та пріоритети, що є несумісними та унеможливлюють подальше існування їхньої сім`ї як цілісного союзу. За твердженнями ж відповідачки ОСОБА_2 , причинами розірвання їх з позивачем ОСОБА_1 шлюбу є, у першу чергу, наявність в останнього іншої жінки й стосунків з нею, як наслідок – подружня зрада з боку позивача ОСОБА_1 та його небажання миритися з позивачкою ОСОБА_2 й зберегти їхню сім`ю. 
Своєю чергою, у сторін у справі на даному етапі відсутній спір з приводу поділу майна, котре може вважатися таким, що набуте ними за час перебування у зареєстрованому шлюбі та котре може вважатися їх спільною сумісною власністю.

Релевантні норми, джерела права, а також роз`яснення, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення.
Встановлені судом сімейні правовідносини щодо права на шлюб, розірвання шлюбу чи визнання його недійсним, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України (надалі – ЦК України), Сімейним кодексом України (надалі – СК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року й протоколами до неї, Загальною декларацією прав людини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН у 1948 році, котрі є невід`ємною частиною національного законодавства України.
Так, відповідно до ст. 51 Конституції України, сім`я охороняється державою. 
В силу ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. 
Згідно з ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН у 1948 році, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
Згідно з статтями 56, 110 СК України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. 
Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересах їхніх дітей, що мають істотне значення, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу.
За змістом ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Як роз`яснюється у пунктах 4, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, то суди повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Наприклад, у заяві про розірвання шлюбу має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, мотиви його розірвання, чи є від шлюбу неповнолітні діти, при кому з батьків вони перебувають, пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу, чи заявляються інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу. До заяви додаються: свідоцтво про реєстрацію шлюбу, копії свідоцтв про народження дітей, довідки щодо розміру заробітку та інших доходів, а також усі необхідні документи відповідно до заявлених вимог. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, вживати заходів для примирення подружжя. 

Узагальнена оцінка доводів та аргументів, наведених у справі, щодо наявності підстав для задоволення позову за результатами розгляду цієї справи.
Виконуючи вищенаведені приписи чинного СК України, з урахуванням роз`яснень, котрі містяться у пунктах 4, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», а також беручи до уваги ті встановлені судом обставини, згідно з котрими сторони у справі припинили шлюбні відносини, стали чужими людьми, упродовж тривалого часу проживають окремо, за час розгляду справи в суді також не примирилися, і це усе підтверджується зібраними у цій справі доказами, то суд вважає, що подальше спільне життя подружжя ОСОБА_1 й ОСОБА_2 , та збереження їх шлюбу, незалежно від названих кожним з них причин, стало неможливим та недоцільним, подальше спільне проживання цього подружжя суперечить інтересам обох сторін у цій справі, а тому їх шлюб слід розірвати.
Відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення. Зокрема, слід розірвати шлюб між сторонами у справі, котрий був зареєстрований 18.10.2022 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про що складено актовий запис за № 2202, із залишенням відповідачці ОСОБА_2 після розірвання вказаного шлюбу її прізвища « ОСОБА_5 », оскільки остання про відновлення їй дошлюбного прізвища « ОСОБА_6 » перед судом не клопотала.

Щодо розподілу судових витрат у справі.
Відповідно до ч. 1, пунктів 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За змістом частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті позивачем ОСОБА_1 судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою немайнового характеру у розмірі 1 065 грн. 00 коп. (з урахуванням понижуючого коефіцієнта) й підтверджуються випискою про зарахування такого судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (міститься у справі, а. с. 15), з урахуванням відповідної позиції позивача ОСОБА_1 з вказаного приводу, який не ставить питання про їх стягнення на свою користь з відповідачки ОСОБА_2 у випадку задоволення вимог його позовної заяви, слід залишити за ним, відступивши таким чином від порядку розподілу судових витрат, визначеного у ч. 1 ст. 141 ЦПК України.
Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати позивачем ОСОБА_1 судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із однією вимогою немайнового характеру, матеріали цієї справи не містять.

Керуючись статтями 4-5, 10, 12-13, 77-81, 89-90, 95, 133, 141, 209-211, 247, 258-259, 263-265, 268, 274-275, 279 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , зареєстрований 18.10.2022 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис про шлюб № 2202.
Після розірвання шлюбу залишити відповідачці ОСОБА_2 прізвище, котре було присвоєне їй при державній реєстрації такого шлюбу, - « ОСОБА_5 ».

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду. 

Повне найменування сторін у справі.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; адреса електронної пошти: не зазначена; електронний кабінет у ЄСІТС: наявний.
Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; адреса електронної пошти: не зазначена; електронний кабінет у ЄСІТС: наявний.

Повне рішення суду складено: 10 вересня 2026 року.

Суддя Володимир МИКИТИН