ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/2042/26
27 серпня 2026 року | м.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:
головуючої судді Дерех Н.В. 
розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, відповідач-2), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області від 30.01.2026 №1723/03-16 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до пункту 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 № 889-VІII «Про державну службу», статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу», починаючи з 23.01.2026, зобов`язати Головне управління ПФУ в Тернопільській області призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком у розмірі 60 відсотків заробітної плати, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відповідно до пункту 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 № 889-VІII «Про державну службу», статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу», починаючи з 23.01.2026. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернулася до органів Пенсійного фонду України із заявою про переведення із пенсії за віком на пенсію державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII, однак спірним рішенням позивачу відмовлено у призначенні пенсії державного службовця. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки посади на яких працювала позивач в органах місцевого самоврядування прирівняні до посад державної служби, а тому такий стаж має включатися до посад державної служби, що дає право на пенсійне забезпечення у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.
Ухвалою суду від 06.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду то відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Заперечуючи проти позовних вимог, представники відповідачів подали до суду відзиви на позовну заяву, в яких просять відмовити у задоволенні позову повністю з підстав відсутності необхідного стажу державної служби для переведення на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723- XII «Про державну службу».
Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій підтримав позовні вимоги, просить позов задовольнити повністю.
Як встановлено судом, 23.01.2026 позивач звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про перехід на пенсію за віком по Закону України «Про державну службу».
За результатами розгляду вищевказаної заяви позивача, Головним управлінням ПФУ в Івано-Франківській області було прийнято рішення від 30.01.2026 №961040154090 про відмову в переході на пенсію згідно із Законом України «Про державну службу», у зв`язку з відсутністю правових підстав. Зокрема, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області вказало, що час роботи в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті Закону 3723 до 04.07.2001 (дати набуття чинності Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування"). До вказаної дати, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 18.04.1994 №239, посади працівників місцевих рад народних депутатів та їхніх виконавчих комітетів було віднесено до відповідних категорій посад державних службовців і присвоєно їм ранги державних службовців. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Пенсійне забезпечення державних службовців до 01.05.2016 було врегульоване Законом України від 16.12.1993 №3723-XII "Про державну службу" (далі - Закон № 3723-XII).
З 01.05.2016 набрав чинності Закон України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон №889-VIII), згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями якого втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Відповідно до ст. 90 вказаного Закону пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до п. 10 та 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу":
- державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (п. 10);
- для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (п. 12).
Згідно зі ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Тобто, за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 15.12.2020 у справі №560/2398/19.
Статтею 46 Закону України "Про державну службу" №889-VIII визначені особливості стажу державної служби, зокрема у пункті 2 зазначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".
В свою чергу, пунктом 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229 передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом №889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII.
Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
При цьому, 04.07.2001 набрав чинності Закон України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07.06.2001 №2493-III (далі - Закон №2493-III).
Зокрема, п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2493-III передбачено, що дія Закону України "Про державну службу" поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.
Верховний Суд у постанові від 10.05.2018, прийнятій у справі №351/1792/17, зазначив, що після набрання чинності Законом України "Про державну службу" №889-VIII положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися. Відповідно до ст. 46 Закону України "Про державну службу" №889-VIII та пункту 4 Порядку №229, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування" зараховується до стажу державної служби.
У відповідності до статті 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 № 2493-III (далі Закон №2493-ІІІ) служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.
Положення ст.ст.2, 3 Закону України №2493-ІІІ визначають, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.
Дія цього Закону не поширюється на технічних працівників та обслуговуючий персонал органів місцевого самоврядування.
Посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються територіальною громадою; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.
Відповідно до ч. 7 ст. 21 Закону №2493-ІІІ пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.
Так, п. 1 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - Порядок №283), який діяв на час проходження позивачкою служби в органах місцевого самоврядування, регламентовано, що цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.
Відповідно до п. 2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених статтею 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування".
Відповідно до п. 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом №889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень цього Закону.
Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
До набрання чинності Законом №889-VIII порядок обчислення державної служби визначався постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283, якою затверджено Порядок обчислення стажу державної служби (далі - Порядок №283).
Таким чином, у спірному випадку необхідно застосовувати норми Порядку №283, а саме п. 2 вказаного порядку, згідно з яким до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону №2493-ІІІ, а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
Як встановлено судом, відповідно до записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 30.07.1979, позивач: - 24.12.2003 - обрана секретарем виконкому Хлопівської сільської ради; - 24.12.2003 - прийнято ранг посадової особи місцевого самоврядування; -03.01.2004 - присвоєно ранг посадової особи місцевого самоврядування; -03.02.2006 - присвоєно ранг посадового ради місцевого самоврядування; - 14.04.2006 - обрана — виконком Хоростківської сільської ради; - 03.01.2007 - присвоєно ранг посадової особи місцевого самоврядування; - 16.11.2010 - обрана секретарем виконкому Хоростківської сільської ради; - 29.09.2011 - припинено повноваження секретаря сільської ради у зв`язку з обранням сільським головою; - 29.09.2011 - обрана сільським головою Хлопівської сільської ради; - 29.09.2011 - присвоєно 8-й ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах IV категорії посад; -13.09.2013 - присвоєно 7-й ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах IV категорії посад; - 12.11.2015 - обрана сільськими Хлопівської сільської ради; - 08.12.2017 - повноваження Хлопівського сільського голови закінчились на підставі ч. 1 ст. 42 Закону «Про місцеве самоврядування»; - 09.12.2017 - (Хоростківська міська рада) - покладено виконання обов`язків старости на території смт. Хлопівка; -26.11.2020 - затверджена на посаду старости Хлопівського старостинського округу № 6.
Таким чином, на переконання суду, період роботи позивача, починаючи з 24.12.2003 може бути зарахований до стажу державної служби, що дає право на передбачений законодавством стаж роботи для отримання пенсії як держслужбовець в органах місцевого самоврядування, відповідно до статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та пункту 2 Порядку № 283, входить до переліку посад, які зараховуються до стажу державної служби.
В свою чергу, рішення Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області від 30.01.2026 за №96140154090 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до пункту 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 № 889-VІII «Про державну службу», статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу», починаючи з 23.01.2026, є протиправним та таким, що підлягає до скасування.
Вирішуючи даний спір по суті, суд звертає увагу на тому, що призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України.
Відповідно до частини першої статті 58 Закону №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій.
Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.
За таких обставин адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Відтак, у сукупності наведених вище обставин, на переконання суду, у спірному випадку належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву позивача від 23.01.2026 про призначення пенсії за віком, та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком у розмірі 60 відсотків заробітної плати, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, то у задоволенні такої позовної вимоги слід відмовити з огляду на її передчасність, оскільки пенсія державного службовця позивачу ще не призначена. 
Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що право позивача у цій частині буде порушене.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази надані позивачем, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.
Розподіл судових витрат здійснюється в порядку ст. 139 КАС України.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 30.01.2026 за №961040154090 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до пункту 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 № 889-VІII «Про державну службу», статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.01.2026 про призначення пенсії за віком, та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп. сплаченого судового збору. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено та підписано 27 серпня 2026 року.
Копію рішення надіслати учасникам справи.
Реквізити учасників справи:
позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ),
відповідачі:
Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільський р-н, Тернопільська обл.,46001 код ЄДРПОУ:14035769),
Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (місцезнаходження: вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківський р-н, Івано-Франківська обл.,76018 код ЄДРПОУ:20551088). 
Головуюча суддя Дерех Н.В.