Номер провадження: 33/813/857/26
Номер справи місцевого суду: 521/5851/25 
Головуючий у першій інстанції Роїк Д. Я. 
Доповідач Копіца О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Копіци О.В., за участі секретаря судового засідання Ровенко А.С.,в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Топунової Г.М.,розглянувши у відкритому судовому засіданні,апеляційну скаргу захисника Топунової Г.М., на постанову Хаджибейського районного суду м. Одеси від 20.02.2026 відносно:
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, працюючого по найму, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
- про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП
установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеною постановою суду 1-ої ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 34000 грн,з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, а також стягнено з нього на користь держави судовий збір в розмірі 665,60 грн.
Відповідно до вказаної постанови суду, 24.03.2025 о 23 год. 01 хв. у м. Одесі по вул. М`ясоєдівська, 8, водій ОСОБА_1 , керував т.з. електросамокатом JET н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки зі згоди водія на приладі DragerAlcotest 7510 Arlm – 0428, під запис на ПВР, результат огляду позитивний 0,30 проміле, чим порушив п.2.9а) ПДР України повторно протягом року згідно протоколу ЕПР 1 № 114227 від 19.08.2024 за ч.1 ст. 130 КУпАП. 

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник Топунова Г.М. вказує на те, що оскаржувана постанова є незаконною, винесеною при неповному з`ясуванні всіх обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, з огляду на такі обставини:
- судом 1-ої інстанції не було враховано, що відповідно до довідки з інформаційного порталу Нацполіції ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія, відтак він не вважається водієм, а є іншою особою, до якої стягнення у виді позбавлення права керування не може бути застосоване, водночас законом не передбачена для водія такого немеханічного транспортного засобу необхідності мати реєстраційний документ та посвідчення водія категорії А1,крім того ОСОБА_1 , в розумінні ПДР не може вважатися водієм, що виключає відповідальність за ч. 2 ст. 130 КУпАП;
- судом помилково було визначено, що ОСОБА_1 порушено саме п. 2.9а) ПДР, оскільки відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення підпункту «а» у п. 2.9 ПДР є суттєвим процесуальним порушенням та є підставою для повернення матеріалів судом на дооформлення у зв`язку з неточністю змісту правопорушення;
- поза увагою суду залишилось те, що матеріали справи містять направлення на огляд водія т/з з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 24.03.2025, що підтверджує наявність незгоди ОСОБА_1 з результатами огляду;
- висновок суду про те, що співробітниками поліції було дотримано усіх технічних вимог до перевезення, підготовки до використання та самого використання Драгеру, спростовується відповіддю Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів і ставить під сумнів правильність зберігання та використання приладу.
Посилаючись на наведені обставини, захисник Топунова А.М.просить скасувати постанову суду та провадження у справі закрити за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. 
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Топунової А.М., які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши доводи апеляційної скарги, ретельно дослідивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно із ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Апеляційний суд критично відноситься до тверджень сторони захисту щодо наявності підстав для закриття провадження стосовно ОСОБА_1 , у зв`язку із відсутністю в матеріалах справи належних та допустимих доказів факту порушення останнім п. 2.9 а) ПДР та, як наслідок, наявності в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки вони є безпідставними та, навпаки, спростовуються доказами по справі.
Вимогами п. 2.9 а) ПДР встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність.
Частиною 2 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.06.2006, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує на те, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: керування транспортним засобом особою у стані алкогольного сп`яніння,вчинене повторно протягом року,повністю доведена та підтверджується дослідженими судом апеляційної інстанції наступними доказами:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 280889 від 24.03.2025, в якому викладені обставини, вчиненого ОСОБА_1 правопорушення (а.с. 1);
- довідкою з інформаційного порталу Національної поліції відповідно до якої ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія (а.с. 4), 
- довідкою з інформаційного порталу Національної поліції про наявність повторного вчинення адміністративного правопорушення, з якої вбачається, що ОСОБА_1 піддавався стягнення протягом року постановою Приморського районного суду м. Одеси від 30.09.2024 по справі № 522/15016/24 за ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с. 5). 
-роздруківкою показників застосованого на місці зупинки приладу DragerAlcotest, згідно до ОСОБА_3 знаходився у стані алкогольного сп`яніння - результат огляду становить 0,30 ‰ алкоголю (а.с. 7);
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому вказано результат огляду на стан сп`яніння 0,30 проміле (а.с. 8);
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 24.03.2025 року (а.с. 10); 
-відеоматеріалами з бодікамер поліцейських № 470952, 471629, автомобільний відеореєстратор 70МАТ, на яких зафіксовано процедуру огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, результат позитивний (а.с. 11).
Як вбачається із аналізу змісту оскаржуваної постанови, всупереч твердженням апелянта, зазначені вище докази були належним чином досліджені, повно та всебічно, та їм була надана відповідна оцінка, на підставі чого суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та наявність в його діях складу зазначеного правопорушення. 
Надаючи оцінку твердженням захисника про те, що ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія, відтак він не вважається водієм, а є іншою особою, до якої стягнення у виді позбавлення права керування не може бути застосоване,апеляційний суд зауважує на наступному.
Статтею 121КУпАП визначено, що під транспортними засобами, зокрема у ч. 1-4 ст. 130 КУпАП, слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші транспортні засоби.
Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій, серед іншого, зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Згідно із п. 1.10 ПДР України, транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.
У постанові КЦС у складі ВВС у справі № 127/5920/22 від 15.03.2023 вказано, що використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має. 
Окрім того, відповідно до Закону України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» №2956-IX від 24.02.2023 низькошвидкісний легкий електричний транспортний засіб - колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома), системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, із двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість, що є меншою або дорівнює 50 кілометрів на годину та більшою за 10 кілометрів на годину, та споряджену масу не більше ніж 600 кілограмів
Системний аналіз вищевказаних положень законодавства свідчить про те, що електросамокат відносить до транспортних засобів, а тому ОСОБА_1 як водій даного транспортного засобу зобов`язаний знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху та за порушення яких нести передбачену законом відповідальність. 
При цьому, апеляційний суд зазначає, що водіями відповідно до п.1.10 ПДР вважаються не лише особи, які керують механічними транспортними засобами, тобто, які обладнані електродвигуном потужністю понад 3 кВт, а й тими транспортними засобами, які не перевищують таких параметрів потужності.
Щодо доводів ОСОБА_1 про неможливість застосування до нього такого виду стягнення як позбавлення права керування транспортним засобом, апеляційний суд їх відхиляє, враховуючи те, що санкція ст. 130 КУпАП не є альтернативною та не передбачає можливості застосування стягнення у виді позбавлення права керування за ознакою наявності чи відсутності посвідчення водія.
Окрім того, як зазначено в постанові Об`єднаної палати ККС у складі ВС від 04.09.2023 у справі №702/301/20, особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною ст.ст. 286, 286-1 КК України, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.
У вищезазначеному рішенні суду касаційної інстанції, яке є обов`язковим для врахування судам всіх інстанції, Верховний Суд окремо підкреслив, що особи, які керують транспортним засобом без достатніх теоретичних і практичних знань та без посвідчення водія, створюють підвищену суспільну небезпеку, а тому превентивна мета додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортним засобом в такому разі набуває особливого значення.
Тобто, на переконання апеляційного суду перешкоди для застосування стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами в даному випадку, за наведених захисником підстав, відсутні, що свідчить про необґрунтованість доводів апеляційної скарги в цій частині.
Також є безпідставними твердження сторони захисту щодо незаконності дій працівників поліції зі складання протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки такі спростовані наявними в матеріалах справи доказами, зміст протоколу про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, протокол складено уповноваженою на те особою, протокол не містить будь-яких виправлень.
При цьому, на переконання апеляційного суду зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення пункту Правил дорожнього руху, який порушив ОСОБА_1 , зокрема п. 2.9, замість правильного – п. 2.9а), є технічною опискою, з огляду на те, що фабула правопорушення відповідає змісту п. 2.9 а) ПДР, тобто вказана описка не є суттєвою та не впливає на склад правопорушення, а тому не може бути підставою для визнання протоколу недопустимим доказом, як про це стверджує апелянт. 
Наявність в матеріалах справи направлення на огляд водія т/з з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 24.03.2025, за відсутності відповідного висновку лікаря, всупереч доводів сторони захисту не підтверджує факт незгоди ОСОБА_1 з результатами огляду на місці зупинки транспортного засобу, в той же час зміст цього направлення свідчить про те, що в результаті огляду, проведеного поліцейськими за допомогою алкотестара Драгер 7510, у водія ОСОБА_1 виявлені ознаки сп`яніння, а саме: порушення мови, запах алкоголю з ротової порожнини.
Водночас, суд апеляційної інстанції зауважує, що направлення на огляд складається поліцейським у разі проходження водієм огляду в закладі охорони здоров`я, отже в даному випадку за відсутності такого факту є безпідставними та недоречними внесені поліцейським до відповідного документу вказівки про доставлення інспектором поліції водія до закладу охорони здоров`я.
Натомість вказані обставини не свідчать про незгоду ОСОБА_1 з результатами огляду на місці зупинки т/з, в тому числі з огляду на зміст інших доказів, зібраних уповноваженою особою та долучених до протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема, актуогляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в графі якого «З результатом згоден», міститься підпис ОСОБА_1 (а.с. 8).
Відтак, апеляційний суд констатує, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, порушив вимоги п. 2.9а) ПДР, відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тож, апеляційний суд не вбачає в діях поліцейських порушень норм та приписів чинного законодавства під час складання протоколу, зокрема, на які посилається апелянт в обґрунтування своєї позиції, оскільки такі доводи не підтверджені належним та допустимими доказами, та спростовуються повторно дослідженим апеляційним судом відеозаписом події, який у повному обсязі та з дотриманням вимог ст. 266 КУпАП відображає процедуру огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а також свідчить про правомірну поведінку поліцейських та належне і професійне виконання ними своїх обов`язків під час проведення огляду ОСОБА_1 .
При цьому будь-яких зауважень ОСОБА_1 щодо незаконності дій поліцейських в наведеній частині на відеозаписі події не зафіксовано.
Із цих же підстав апеляційний суд відхиляє доводи захисника про порушення умов експлуатації Драгеру з посилання на відповідь Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів щодо температури повітря в день вчиненого правопорушення, яка не відповідає температурі, зазначеній у чеку приладу Драгер, та звертає увагу захисника на те, що аналіз чеку приладу «DragerAlkotest» дає підстави стверджувати, що зазначена у ньому температура 17 °C не є температурою повітря, оскільки інформація про неї розміщена в графі «прилад темп-ра» (а.с. 7).
На зазначені обставини також звернула увагу допитана,як свідок в судовому засіданні місцевого суду поліцейська ОСОБА_4 , пояснивши що алкотестер Драгер не відображає температуру навколишнього середовища, прилад був справний, перевозився у багажнику у спеціальному приладі, перед його використанням він був прогрітий, так як це технічна необхідність перед використанням. 
Пояснення свідка ОСОБА_4 узгоджуються з наявними в матеріалах провадження доказами, дослідженими повторно судом апеляційної інстанції, зокрема, щодо належного технічного стану приладу DragerAlcotest, про що свідчить зазначена в чеку дата останнього градуювання приладу – 19.06.2024, що з огляду на дату проведеного огляду – 24.03.2025 дає підстави стверджувати про коректність результатів огляду ОСОБА_1 .
Разом із цим, апеляційний суд зауважує, що ОСОБА_1 , маючи передбачену законом можливість пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я з метою уточнення результатів проведеного поліцейськими на місці зупинки огляду, такою не скористався, а навпаки, як свідчить відеозапис з бодікамер поліцейських вінпогодився з результатом такого огляду, будь-яких заперечень щодо процедури огляду або некоректної роботи приладу Драгер не висловлював (час: 23:09:56).
Таким чином, зазначені вище докази спростовують доводи апелянта та підтверджують винуватість ОСОБА_1 «поза розумним сумнівом» у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП за кваліфікуючими ознаками: керування транспортним засобом особою у стані алкогольного сп`яніння, вчинене повторно протягом року.
Позиція ОСОБА_1 , яка висловлена в апеляційній скарзі, та його процесуальна поведінка, пов`язана з наведенням доводів, які не підтверджені належними і достатніми доказами, та які не узгоджуються з дійсними обставинами справи, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.
Інших істотних та переконливих доводів, які б свідчили про недопустимість доказів, які містяться в матеріалах справи або спростовували висновки судді першої інстанції в оскаржуваній постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни, не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.
У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Отже, враховуючи викладене в своїй сукупності, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду 1-ої інстанції, ОСОБА_5 залишити без змін, як законну та обґрунтовану.
Керуючись ст.ст. 7, 251, 252, 266, 280, 283, 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Топунової Г.М., в інтересах ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Постанову Хаджибейського районного суду м. Одеси від 20.02.2026,про накладення стягнення на  ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.В. Копіца