Єдиний унікальний номер 725/4401/24 
Номер провадження 2/725/759/24 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.08.2026 року м. Чернівці 
Чернівецький районний суд м. Чернівців у складі:
головуючого судді Федіної А.В., 
за участю секретаря судового засідання Попової Р.Р., 
позивача ОСОБА_1 , 
та представника позивача ОСОБА_2 , 
та представника відповідача ОСОБА_3 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна, - 

ВСТАНОВИВ:
У травні 2024 року позивач через свого представника звернувся до суду з вище вказаним позовом в якому просив встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як чоловіка та жінки, які не перебували в зареєстрованому шлюбі, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з грудня 2008 року по грудень 2021 року; визнати, що квартири за адресами: по АДРЕСА_1 ; по АДРЕСА_2 ; по АДРЕСА_3 , а також 2/3 житлового будинку, з нежитловими до нього надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_4 є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ; поділити спільне сумісне майно, визначивши за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , в рівних частках, по 1/2 частині за кожним право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ; на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , на земельну ділянку з кадастровим номером 7310136600:36:003:1214 та 2/3 житлового будинку, з нежитловими до нього надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_4 ; стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 судові витрати. 
В обґрунтування вказаних вимог посилався на те, що влітку 2008 року він познайомився з ОСОБА_4 , яка вже восени того ж року, разом з своїм неповнолітнім сином ОСОБА_6 , переїхала проживати до нього в будинок за адресою АДРЕСА_4 . З того часу вони з відповідачкою спільно проживали, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом, а також разом відпочивали на курортах м. Одеси та закордоном, зокрема у Болгарії. Також, зазначав, що на час початку їх спільного проживання ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі, проте з офіційним чоловіком не проживала. 
Зазначав, що він працював у АТ «Оператор газорозподільних систем «Чернівцігаз», додатково займався встановленням систем індивідуального опалення та підприємницькою діяльністю, а зароблені кошти від своєї трудової діяльності використовував в інтересах їх з ОСОБА_4 сім`ї. Так, у 2010 році вони з відповідачкою орендували торговий контейнер на «Калинівському ринку», де спільно здійснювали торгівлю та за виручені кошти вони разом купили ще декілька контейнерів на вказаному ринку, грошові кошти в рахунок оплати вартості яких він особисто передавав продавцям. 
Окрім того, за час спільного проживання без реєстрації шлюбу, він та ОСОБА_4 придбали квартиру за адресою АДРЕСА_3 , а також квартиру в будинку АДРЕСА_5 , яку обміняли на 2/3 частки будинку за адресою АДРЕСА_4 , які належали колишній дружині ОСОБА_1 – ОСОБА_7 та доньці ОСОБА_8 .
Крім того, за період спільного проживання вони з ОСОБА_5 також придбали квартиру АДРЕСА_6 , а також квартиру АДРЕСА_7 . 
В подальшому, через певні протиріччя щодо спільного сімейного життя, вони з ОСОБА_5 з кінця 2021 року проживають окремо та не дійшли згоди щодо поділу їх спільного майна, право власності на яке було зареєстроване за відповідачкою, що зумовило необхідність звернення до суду з даним позовом. 
В рамках судового розгляду даного спору судом було витребувано докази, а саме у приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Соколик Оксани Олександрівни матеріали реєстраційної справи (або їх завірені копії), що сформована під час укладання: договору купівлі-продажу квартири за адесою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 527155873101); договору дарування квартири за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2194024573101); договору дарування квартири за адресою: квартиру за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1737684673101); у приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Олійник Ірини Миколаївни матеріали реєстраційної справи (або їх завірені копії), що сформована під час укладання договору міни, серія та номер: р/н 3899 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2182951573101).
В ході судового розгляду даного спору представник позивача звернувся до суду з клопотанням про залучення участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_5 на користь якої відповідач відчужила спірне нерухоме майно, зокрема квартири по АДРЕСА_1 , по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_3 . Ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 30.09.2024 року вказане клопотання було задоволено та залучено до участі у справі тертю особу, яка не заявляє самостійних вимог до предмету спору - ОСОБА_5 . 
В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити. Пояснив, що з ОСОБА_4 він почав спільно проживати ще в період її перебування у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, з яким вона не хотіла розлучатись через майнові питання, оскільки побоювалась, що її тодішня свекруха може продати їх майно. Попередній чоловік ОСОБА_4 хворів та невдовзі помер. Окрім ОСОБА_5 з ним також проживав її син та її мати. Просив врахувати, що вони з відповідачкою спільною працею набували різне майно, зокрема спірні квартири, а також відповідачка здійснила обмін своєї квартири по АДРЕСА_5 на 2/3 частки будинку за адресою АДРЕСА_4 , які належали його колишній дружині та доньці. Такий обмін був зумовлений тим, що його донька почала проживати у квартирі, яка належала ОСОБА_5 , а остання залишилась проживати разом з ним у будинку. Решта спірного майна вони набули у власність разом, він робив ремонт у квартирах, які вони здавали в оренду. Після погіршення стосунків з відповідачкою виникла необхідність у встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу та поширення на спірне майно правового режиму спільної сумісної власності подружжя з метою його подальшого поділу. 
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити з підстав зазначених у тексті позовної заяви, посилався на докази, долучені до матеріалів позовної заяви та покази свідків, які підтверджують факт проживання позивача та відповідачки як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а також ставив під сумнів покази свідків сторони відповідача, вважаючи, що останні дають неправдиві покази. 
Відповідач в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась судом про час та місце розгляду справи. В її інтересах діяв представник, який заперечував проти задоволення позову. Зазначав, що у позивача та відповідачки дійсно були романтичні стосунки певний період, проте вони не проживали спільно однією сім`єю, не вели спільного господарства та не мали спільного бюджету. Відповідач перебувала у зареєстрованому шлюбі, а після смерті чоловіка будувала стосунки з іншим чоловіком. Усе спірне майно ОСОБА_5 набула у власність за особисті кошти, адже займалась підприємницькою діяльністю, та розпорядилась таким майно на власний розсуд. 
Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, хоча повідомлялась судом про час та місце розгляду справи. 
Також в судовому засіданні були допитані свідки. 
Так, свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в будинку АДРЕСА_8 , по сусідству з ОСОБА_1 , та їй відомо, що позивач протягом тривалого часу, близько 8-10 років, проживав разом з ОСОБА_4 . Також з ними проживали син відповідачки ОСОБА_6 та, приблизно протягом року, мати відповідачки, яка також періодично приходила поратись на городі, допомагала по господарству. В цей період ОСОБА_1 інколи виїжджав за кордон на заробітки, а також займався ремонтами. Востаннє коли ОСОБА_10 їздив на заробітки вона бачила як ОСОБА_11 вивозила з будинку речі, виносила диван. 
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що він приблизно з 2001 року товаришує з ОСОБА_1 та йому відомо про факт спільного проживання ОСОБА_10 і ОСОБА_11 орієнтовно з 2008 року, адже він часто бував у них в гостях, вони спільно святкували дні народження, також він допомагав ОСОБА_10 з ремонтом на « ОСОБА_13 » та у ТЦ «Формаркет», а ОСОБА_11 готувала для них їжу. Йому відомо, що ОСОБА_10 з ОСОБА_11 спільно придбавали майно, проте яке саме він не знає. Перед початком повномасштабної війни ОСОБА_10 та ОСОБА_11 розлучились. 
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що товаришує з ОСОБА_1 та йому відомо, що останній був одружений з жінкою на ім`я ОСОБА_15 , а також співмешкав з жінкою на ім`я ОСОБА_11 . З ОСОБА_10 та ОСОБА_11 він іноді зустрічався, приблизно у 2015-2018 роках. Йому відомо, що ОСОБА_10 проживав у старому будинку по 2-му пров. Вінницькому, де також розпочав будівництво нового будинку, яке тривало приблизно 10 років. Також ОСОБА_10 багато часу проводив на ОСОБА_16 ринку та періодично виїжджав на заробітки за кордон. 
Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що він проживає по сусідству з ОСОБА_10 та йому відомо, що після розлучення, приблизно у 2009 році, ОСОБА_10 почав проживати з ОСОБА_11 та її маленьким сином ОСОБА_6 , також з ними проживала мати ОСОБА_11 , оскільки у неї були проблеми зі здоров`ям. ОСОБА_10 цікавився яким чином обладнати контейнери на базарі, адже одна з торгових точок ОСОБА_11 та ОСОБА_10 знаходилась поряд з його торговою точкою, у зв`язку з чим він приглядав за контейнером, коли ОСОБА_10 та ОСОБА_11 разом їхали за товаром у Туреччину. Також він знає, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 купували нерухомість проте йому не відомі конкретні факти щодо цих обставин. Спільно ОСОБА_10 з ОСОБА_11 проживали приблизно до 2021 року. 
Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що вона знайома із ОСОБА_11 та їй відомо, що остання проживала зі своїм чоловіком, а після його смерті у неї були стосунки з красивим чоловіком, який представився ОСОБА_19 . ОСОБА_1 вона знає як майстра який робить ремонти, адже він ремонтував труби у її квартирі, про його стосунки з ОСОБА_11 їй нічого не відомо. 
Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснила, що вона давно знає родину ОСОБА_21 та їй відомо, що після смерті свого першого чоловіка ОСОБА_11 була заручена з чоловіком на ім`я ОСОБА_22 , проте за нього заміж вона так і не вийшла. Кілька років тому, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 та ОСОБА_22 приходили вітати її з днем народження. Також вона бачила як вони з ОСОБА_22 разом купували продукти. Крім того, вона бувала у ОСОБА_11 в гостях та їй відомо, що ОСОБА_11 спільно проживала з ОСОБА_22 . Натомість ОСОБА_1 вона раніше ніколи не бачила та від ОСОБА_11 або її матері про нього не чула. 
Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні пояснила, що з ОСОБА_4 вона знайома з 2014 року, вони спільно торгували на базарі. Їй відомо, що в період часу з 2014 року по 2017 рік ОСОБА_4 ні з ким не мала відносин, проте у 2017 році у неї з`явився чоловік на ім`я ОСОБА_22 з яким у неї були романтичні стосунки, він періодично також торгував на базарі. З розповідей ОСОБА_11 вона зрозуміла, що ОСОБА_11 проживала спільно з ОСОБА_22 . 
Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні пояснила, що після смерті свого чоловіка ОСОБА_25 разом з сином переїхала до своєї матері, працювала на базарі. У 2017 році у ОСОБА_11 з`явився чоловік на ім`я ОСОБА_22 , з яким вона спільно проживала, проте приблизно у 2020-2021 роках ОСОБА_11 повідомила, що ОСОБА_22 виїхав за кордон, а через хворобу матері вона не могла поїхати разом з ним. ОСОБА_1 поруч з ОСОБА_11 вона ніколи не бачила. 
Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні пояснила, що вона з ОСОБА_5 подруги з дитинства та їй відомо, що остання рано овдовіла та тривалий час не мала ні з ким стосунків. У 2017 році ОСОБА_5 замовила у неї квіти на 1 вересня, адже вона працює на квітковому ринку, та за букетом ОСОБА_11 приїхала у супроводі ОСОБА_22 , якого представила як свого майбутнього чоловіка. В подальшому їй стало відомо, що ОСОБА_22 поїхав за кордон, а ОСОБА_11 з ним не могла поїхати, тому їх стосунки припинились приблизно у 2021 році, до смерті батька ОСОБА_11 . ОСОБА_1 вона бачить вперше та раніше про нього нічого не чула. 
Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. 
Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 760/20948/16-ц зроблено висновок, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Разом з тим у справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно з частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка , зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Стаття 74 СК України передбачає, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються приписи глави 8 СК України.
Отже, правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна, набутого у власність у цей період, на праві спільної сумісної власності.
Правило статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.
Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, виконання ними цих взаємних прав та обов`язків.
Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь хто із них за особливістю своєї роботи/служби змушений тривалий час бути відсутнім за місцем проживання.
Спільний побут передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного, надання взаємної допомоги.
До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена самесукупність вказаних усталених обставин, оскільки самі по собі, наприклад факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище однак, не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.
Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно, свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи виселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви , анкети, квитанції, заповіти, ділова чи особиста переписка, з яких вбачається, що подружжя вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та інше.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі №524/10054/16.
Судом встановлено, що ОСОБА_27 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , який між ними було розірвано 14 липня 2008 року (а/с 48 Том 1).
В свою чергу ОСОБА_4 з 11.09.1999 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_28 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а/с175 Том 1, а/с 130 Том 2). 
Так, Верховний Суд у постанові від 12 березня 2025 року по справі 336/1978/23 акцентував увагу на тому, що перебування особи в зареєстрованому шлюбі унеможливлює встановлення судом факту її спільного проживання з іншою особою однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки вказане не відповідає нормам сімейного права, суперечить моральним засадам суспільства та вимогам ст. 25 СК України. 
Таким чином, доказуванню підлягає факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю після 18.05.2009 року та набуття ними спільно у власність спірного нерухомого майна, а саме квартир за адресою АДРЕСА_1 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , а також земельної ділянки та будинку за адресою АДРЕСА_4 . 
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Презумпція спільності права власності в силу положень статті 74 СК України поширюється й на майно, придбане в період проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Отже законодавством передбачено рівнозначну презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна та майна, придбаного жінкою та чоловіком, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, до спільної сумісної власності.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-1026 цс 15, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом спільної сумісної власності, якщо :1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку з цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.
З матеріалів справи вбачається, що 23.09.2020 року ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу набула у власність квартиру АДРЕСА_6 (а/с 20, 62, 156 Том 1).
Також, 15.10.2020 року відповідач набула у власність квартиру АДРЕСА_7 на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Соколик О.О. від 15.10.2020 року, №4999 (а/с 19, 61, 190 Том 1). 
Крім того, 08.10.2019 року ОСОБА_4 набула у власність квартиру АДРЕСА_9 відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Соколик О.О. від 08.10.2019 року, №8911 (а/с 63, 215 Том 1). 
Також, 01.10.2020 року між ОСОБА_29 , ОСОБА_30 з однієї сторони, та ОСОБА_4 з іншої сторони, було укладено договір міни відповідно до якого ОСОБА_31 та ОСОБА_32 обміняли належні їм частки в будинку за адресою АДРЕСА_4 на належну ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_10 . Таким чином, на підставі вказаного договору міни ОСОБА_4 набула у власність 2/3 частки житлового будинку з відповідною частиною належних до нього надвірних будівель та споруд за адресою АДРЕСА_4 (а/с 2 Том 2). 
Крім того, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.03.2024 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності на підставі рішення Чернівецької міської ради від 08.12.2020 року №2542, належить земельна ділянка кадастровий номер 7310136600:36:003:1214 площею 0,0578 га (а/с 22 зворот Том 1). 
Отже, за період часу з 2019 по 2020 рік ОСОБА_4 набула у власність спірні об`єкти нерухомого майна та доказуванню у даній справі підлягає факт спільного проживання сторін у справі у вказаний період, а також обставини придбання такого майна внаслідок їх спільної праці.
В обґрунтування своїх вимог щодо факту спільного проживання та спільної праці позивач посилається на покази свідків та долучені ним до матеріалів справи фото, а також листування у електронному месенджері, проте такі докази не можуть поза розумним сумнівом підтверджувати факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у вказаний період як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Так, переважна більшість фото датовані особисто позивачем та відносяться до періоду часу з 2009 по 2014 рік та суд позбавлений можливості встановити достовірність дат, зазначених позивачем під такими фото, при цьому фото розписок написаних сином ОСОБА_33 та сином ОСОБА_34 про повернення коштів не входять до предмету доказування щодо факту спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу. 
Слід також зазначити, що допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_35 та ОСОБА_14 вказували на факт проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_1 в будинку АДРЕСА_11 приблизно з 2009 року, без зазначення кінцевої дати їх спільного проживання, тому їх свідчення не можуть буди покладені в основу доведеності факту спільного проживання сторін на момент набуття позивачкою у власність спірного майна. 
Свідок ОСОБА_17 зазначив, що спільне проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 припинили 2021 року, натомість свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_36 вказували на те, що у 2017 році у ОСОБА_4 були стосунки з чоловіком на ім`я ОСОБА_22 . З матеріалів справи вбачається, що у 2024 році ОСОБА_37 звертався до суду з позовом до ОСОБА_4 в якому просив встановити факт його проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з травня 2017 року по червень 2021 року та в порядку поділу спільного майна визнати спільним сумісним майном та визнати за ним та відповідачкою право власності в рівних частках по 1/2 частині на дворівневе торговельне місце № 17 , 8-й ряд, 4-й сектор, що розміщене на загальній площі 69,20 кв.м. (з них призначено для торгівлі 34,60 кв.м. на першому рівні, для складування 34,60 кв.м. на другому рівні), яке обладнане в приміщенні навчально-виставкового комплексу «Добробут», за адресою: АДРЕСА_12 . Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 11.11.2024 року вказаний позов задоволено, а постановою Чернівецького апеляційного суду Чернівецької області від 01.05.2025 року 01.05.2025 року вказане рішення суду скасоване, а справу направлено для розгляду за підсудністю Садгірському районному суду м.Чернівців (а/с 171, 211 Том 2). 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. 
Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обгрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), n. 161, SeriesА заява № 25).
Крім того, у справі «Paul andAudreyEdwardsv. theUnitedKingdom» (№ 46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необгрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 8 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій. В той же час, державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.
Отже, матеріали справи не містять сукупності доказів, які б поза розумним сумнівом доводили факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на час набуття останньою у власність нерухомого майна за адресою  АДРЕСА_1 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , а також доказів того, що таке майно було придбане ОСОБА_4 внаслідок її спільної праці  з ОСОБА_1 . 
Щодо нерухомого майна за адресою АДРЕСА_4 слід зазначити, що 2/3 частини житлового будинку за вказаною адресою відповідачка набула у власність внаслідок обміну належної їй квартири за адресою АДРЕСА_13 , а тому відсутні підстави вважати, що на таке майно може поширюватись правовий режим спільної сумісної власності подружжя навіть у випадку доведеності спільного проживання сторін на момент набуття відповідачкою у власність такого майна, натомість такий факт в судовому засіданні недоведений належними та допустимими доказами за критерієм «поза розумним сумнівом». 
З урахуванням наведених вище обставин також відсутні підстави для поділу між сторонами земельної ділянки кадастровий номер 7310136600:36:003:1214 площею 0,0578 га, яка належить їм на праві спільної сумісної власності на підставі рішення органу місцевого самоврядування, визначення часток співвласників у праві спільної сумісної власності на таку земельну ділянку може бути здійснене в порядку ст. 357 ЦК України, натомість з цих підстав позов не заявлявся та відповідні докази сторонами не надавались. 
Наведені вище обставини в їх сукупності свідчать про відсутність підстав для задоволення позову. 
На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 6, 21, 25, 60, 74 СК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 137, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, - 

ВИРІШИВ: 
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна – відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 273 ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Чернівецького апеляційного суду. 
Повний текст рішення виготовлений 02.09.2026 року. 

Суддя Чернівецького районного
суду міста Чернівців      Федіна А. В.