СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2026 року м. Харків Справа №922/751/26 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І., суддя Хачатрян В.С.

за участю секретаря судового засідання Міракова Г.А.,
від позивача – Квартенко О.Р., 
від відповідача – Хоміч А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "ПроКредит Банк" (вх.№1429Х від 02.07.2026) на рішення Господарського суду Харківської області від 01.06.2026 у справі №922/751/26 (м. Харків, суддя Буракова А.М., повне рішення складено 11.06.2026) та на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 15.06.2026 у справі №922/751/26 (м. Харків, суддя Буракова А.М., повне додаткове рішення складено 25.06.2026)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія металів", м. Харків,
до Акціонерного товариства "ПроКредит Банк", м. Київ,
про визнання запиту таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Імперія металів» звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Акціонерного товариства «ПроКредит Банк», в якій просило суд визнати запит Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» №479 від 03.03.2026 року таким, що не підлягає виконанню Товариством з обмеженою відповідальністю «Імперія Металів». Також, судові витрати позивач просив суд покласти на відповідача.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 01.06.2026 позов задоволено. Визнано запит Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» №479 від 03.03.2026 року таким, що не підлягає виконанню Товариством з обмеженою відповідальністю «Імперія Металів». Стягнуто з Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія Металів» 2662,40 грн судового збору.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Імперія металів» через систему «Електронний суд» 08.06.2026 подало до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення (вх.№ 13919), згідно якої просило суд ухвалити у справі №922/751/26 додаткове судове рішення щодо розподілу судових витрат та стягнути з Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія Металів» 50 000,00 грн на професійну правничу допомогу у справі №922/751/26.
Додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 15.06.2026 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія металів» про ухвалення додаткового рішення (вх.№ 13919) задоволено частково. Ухвалено у справі №922/751/26 додаткове рішення. Стягнуто з Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія Металів" 35 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалено видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили. В решті заяви відмовлено.
Акціонерне товариство «ПроКредит Банк» з вказаними рішеннями суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті вказаних рішень норм чинного законодавства, просить скасувати судове рішення Господарського суду Харківської області у справі №922/751/26 від 01.06.2026 та направити справу для розгляду до Господарського суду міста Києва. У випадку відмови у направленні справи за належною територіальною підсудністю, розглянути справу по суті та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову ТОВ «Імперія Металів» відмовити у повному обсязі. Скасувати додаткове Рішення Господарського суду Харківської області від 15 червня 2026 року (про стягнення витрат на правову допомогу) у справі 922/751/26. Стягнути з позивача на користь АТ «ПроКредит Банк» судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що оскаржувані рішення суду є незаконними та необґрунтованими з огляду на наступне.
Щодо рішення Господарського суду Харківської області від 01.06.2026.
Так, на твердження скаржника, місцевий господарський суд порушив правила територіальної підсудності. Відповідно до статті 27 ГПК України, позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи – підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Відповідачем за пред`явленим позовом є Акціонерне товариство «ПроКредит Банк». Зареєстрованим місцезнаходженням АТ «ПроКредит Банк» є м. Київ, проспект Берестейський, будинок 107а. Отже, на думку апелянта, справа підсудна Господарському суду міста Києва.
Апелянт звертає увагу суду, що АТ «ПроКредит Банк» станом на дату подання позову та розгляду даної справи не має ані відділення, ані філії в м.Харків. Вказана інформація підтверджується офіційною інформацією з сайту Національного банку України (була надана суду 23.04.2026).
Запит Позивачу направлено фахівцями з відділу фінансового моніторингу, які діють не від відділення/філії, а від Головного офісу АТ «ПроКредит Банк» (м. Київ, проспект Берестейський, будинок 107а), який розташований у м. Києві. Позивач не надав суду жодного доказу для підтвердження існування причинно-наслідкового зв`язку між оскаржуваним запитом та закритим відділенням у м.Харкові.
Апелянт зазначає, що 30.04.2026 року ухвалою Господарського суду Харківської області у справі №922/751/26 в задоволені клопотання АТ «ПроКредит Банк» про передачу справи №922/751/26 на розгляд до іншого суду відмовлено.
При винесені оскаржуваної ухвали судом першої інстанції неправильно застосовано норму передбачену ч.3. ст.29 ГПК України. Дане положення застосовується у випадках коли спори виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, а також відокремленого підрозділу органу державної влади без статусу юридичної особи. Натомість, запит АТ «ПроКредит Банк» №479 від 03.03.2026 року був сформований на виконання вимог Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом фінансування тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», оскільки Банк, відповідно до п.1 ч.2 ст. 6 цього Закону, є суб`єктом первинного фінансового моніторингу.
Скаржник стверджує, що для застосування альтернативної підсудності суд першої інстанції мав встановити, що саме філія Банку здійснила дію, яка породила спір (філія не є відповідачем у справі), та діяла в межах свої повноважень, однак ці питання досліджені не були, а суд обмежився загальними твердженнями про обслуговування клієнта.
На переконання апелянта, місцевий господарський суд незаконно зробив недопустимий для правосуддя висновок - припущення про «формальне (де-юре) закриття Відділення № 7 АТ «ПроКредит Банк» у місті Харків. Фактично суд першої інстанції сформував рішення в цій частині спираючись на неофіційну інформацію, яка не була перевірена та не відповідає дійсності. Натомість, місцевий господарський суд залишив поза увагою законні офіційні докази Банку, зокрема, посилання на офіційні дані оприлюднені на офіційному сайті Національного банку України.
Апелянт зазначає, що судом не з`ясовано роль Відповідача як суб`єкта первинного фінансового моніторингу. Під час проведення фінансового моніторингу операцій Позивача Банком виявлено сценарій, схожий на приклади, оприлюднені у типологічних дослідженнях, зокрема зарахування коштів від ДП «ХКБМ» у розмірі 9 377 000,00 грн за обладнання з подальшим їх перерахуванням на власний рахунок в АТ «ОТП Банк», а також операції на пов`язану особу – ФОП Полянську І.М., які викликали підозру щодо відсутності економічної доцільності та/або виведення коштів. Крім того, Банком виявлено відомості про кримінальне провадження №42021140400000023 від 13.07.2021.
З метою спростування виявленої підозри Банк, керуючись частиною сьомою статті 11 Закону №361-IX, 03.03.2026 року направив Позивачу запит про надання документів та пояснень щодо відповідних операцій, ресурсів та матеріалів, задіяних у виконанні державного замовлення, виписок з рахунків в інших банках та вихідних платежів на ФОП Полянську І.М. Позивач просив продовжити строк для надання відповіді до 23.03.2026 року, однак у визначений строк документи та пояснення не надав.
Окрім того, скаржник зазначає, що заявлена позовна вимога не відповідає критеріям, визначеним статтями 15, 16 ЦК України, оскільки запит Банку є формою реалізації обов`язків Банку, як суб`єкта первинного фінансового моніторингу відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом фінансування тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Такий запит не є правочином, рішенням суб`єкта владних повноважень чи актом індивідуальної дії, який породжує юридичні наслідки. Він не змінює та не припиняє прав чи обов`язків позивача, а отже не може бути самостійним предметом позову.
Крім того, обраний спосіб захисту не спрямований на відновлення порушеного права, оскільки позивачем не було вказано яке саме його право було порушено, і яким чином задоволення позову відновить це право. 
Неналежність способу захисту є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові незалежно від інших обставин справи, що судом першої інстанції було проігноровано. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, де зазначено, що у разі обрання позивачем неналежного способу захисту суд зобов`язаний відмовити у задоволенні позову.
Апелянт зазначає, що оскаржуваним судовим рішенням встановлено недопустимий прецедент з встановлення юридичного факту щодо наявності/спростування/виправдання підозрілих фінансових операцій, хоча це право належить саме Держфінмону та правоохоронним органам. Як наслідок, таке рішення суду має колосальний негативний наслідок для боротьби держави з легалізацією коштів. За таких обставин, суд для всебічного розгляду справи повинен був залучити до розгляду справи Державну службу фінансового моніторингу України.
Скаржник наголошує на невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи. Зокрема, висновок суду про те, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу не наділений правом витребувати інформацію без належного обґрунтування необхідності її отримання або у надмірному обсязі, не відповідає встановленим обставинам справи.
Апелянт зазначає, що відповідно до частини сьомої статті 11 Закону №361-IX суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право витребувати, а клієнт зобов`язаний подати інформацію (офіційні документи), необхідну для здійснення належної перевірки та виконання інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії. Право Банку витребувати документи та обов`язок Позивача надати їх також закріплені у Загальних положеннях та Умовах надання банківських послуг.
На думку апелянта, такий висновок суду порушує міжнародний принцип tipping off, який передбачає заборону розкривати причини або критерії ризиків, що спрацювали під час фінансового моніторингу. Виявлена підозра може бути спростована тільки на підставі документів, отриманих від Клієнта, а Банк не має права самостійно збирати докази.
Скаржник вважає, що суд першої інстанції порушив принцип розподілу доказування та вийшов за межі судового контролю, підмінивши собою суб`єкта первинного фінансового моніторингу. Суд фактично поклав на Банк обов`язок доводити обставини, для з`ясування яких і був направлений запит, застосувавши до дій Банку стандарт доведення обставин по суті спору та вимагаючи доказів незаконності операцій. При цьому запит Банку є інструментом отримання доказів, а Банк не зобов`язаний попередньо доводити протиправність діяльності клієнта.
Також апелянт зазначає, що суд досліджував економічну обґрунтованість ціни на верстати, реальність господарських операцій, ризиковість операцій та економічну сутність транзакцій. Однак суд не є суб`єктом фінансового моніторингу, не має повноважень оцінювати ризики AML та не уповноважений формувати або спростовувати підозру, а тому такими діями замінив оцінку Банку власною.
Оскаржуване рішення, на переконання апелянта, створило стан юридичної невизначеності, оскільки належна перевірка клієнта не завершена, а виявлена підозра так і не спростована. Вирішення спору має бути спрямоване на усунення стану юридичної невизначеності між сторонами та поновлення порушених прав; відповідно до статті 5 Господарського процесуального кодексу України суд може визначити спосіб захисту, який не суперечить закону.
Щодо оскарження додаткового рішення Господарського суду Харківської області від 15.06.2026.
Скаржник зауважує, що заявником (Позивачем) не дотримано вимоги ч.8 ст.129 ГПК України щодо обов`язку заявити про намір подати заяву з доказами до початку судових дебатів.
Також, заявником пропущено строк на подання доказів судових витрат. Так, судові дебати у справі відбулися 01.06.2026. Заяву про ухвалення додаткового рішення разом із доказами подано лише 08.06.2026, тобто після спливу 5-денного строку, встановленого ч. 8 ст. 129 ГПК України. Отже, заявник пропустив процесуальний строк, що також є підставою для відмови у задоволенні заяви.
Разом з цим, заявником (Позивачем) не дотримано вимоги ст.124 ГПК України (відсутній розрахунок вартості послуг). На твердження апелянта, Позивач не надав такого розрахунку у позовній заяві та не надав належного розрахунку і в заяві про ухвалення додаткового рішення. 
Крім того, у договорі про надання правової допомоги відсутній порядок обчислення гонорару та не визначено вартість послуг або механізм її розрахунку.
З-поміж іншого Апелянт вказує, що розмір витрат не співмірний з витраченим часом та обсягом наданих послуг. У зв`язку з тим, що у Договорі про надання правової допомоги та в Акті наданих послуг не визначений обсяг наданих послуг (предмет договору) та відсутній порядок обчислення адвокатського гонорару, скаржник вважає, що сума гонорару за представництво в суді першої інстанції в розмірі 35 000,00 грн є явно завищеною та необґрунтованою.
На думку скаржника, у даній справі підлягає застосуванню норма частини дев`ятої статті 129 ГПК України. Спір виник внаслідок неправильних дій позивача – ненадання банку документів та відомостей, необхідних для проведення належної перевірки. Банк добросовісно діяв у межах вимог Закону України № 361-IX та як суб`єкт фінансового моніторингу та виконував свої обов`язки.
Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.07.2026 для розгляду справи №922/751/26 визначено наступний склад суду: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І., суддя Хачатрян В.С. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.07.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "ПроКредит Банк"(вх.№1429Х від 02.07.2026) на рішення Господарського суду Харківської області від 01.06.2026 у справі №922/751/26 та на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 15.06.2026 у справі №922/751/26. Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/751/26. Призначено справу до розгляду на "13" серпня 2026 р. об 11:15 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61022, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 132.
13.07.2026 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/751/26 (вх.№7614).
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.07.2026 задоволено клопотання представника Акціонерного товариства "ПроКредит Банк"- адвоката Хоміча А.А. про його участь у судових засіданнях Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №922/751/26 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку, з використанням власних технічних засобів вказаного представника. Судове засідання у справі №922/751/26, яке призначено на 13.08.2026 об 11:15 год, та подальші судові засідання у даній справі постановлено провести за участю представника Акціонерного товариства "ПроКредит Банк"- адвоката Хоміча А.А. у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку, з використанням власних технічних засобів вказаного заявника.
Від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія металів" до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№8095 від 23.07.2026), в якому останній просить суд залучити та врахувати відзив ТОВ «Імперія Металів» на апеляційну скаргу АТ «ПроКредит Банк» на рішення Господарського суду Харківської області від 01.06.2026 року та на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 15.06.2026 року у справі№922/751/26. Апеляційну скаргу АТ «ПроКредит Банк» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 01.06.2026 року та додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 15.06.2026 року у справі №922/751/26 залишити без змін. Вирішити питання судових витрат.
В обґрунтування своєї правової позиції позивач вказує про наступне.
Позивач зауважує, що доводи Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» стосовно порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства щодо територіальної підсудності та необхідності передачі справи за підсудністю до Господарського суду міста Києва є необґрунтованими та такими, що не відповідають положенням Господарського процесуального кодексу України. 
У даному випадку спірні правовідносини виникли у зв`язку із здійсненням банківського обслуговування Позивача, яке фактично здійснюється через відповідне відділення (структурний підрозділ) Банку, з яким Позивач перебуває у ділових відносинах.
Так, до початку повномасштабного вторгнення рф на територію України яке відбулось 24 лютого 2022 року у акціонерного товариства «ПроКредитБанк» на території Харківської області існувало Відділення АТ «ПроКредит Банк» у місті Харків, однак під час дії воєнного стану воно було де юре закрито, однак де факто продовжує свою діяльність та обслуговування клієнтів, зокрема і ТОВ «Імперія Металів». На момент укладення договору та в подальшому АТ «ПроКредит Банк» здійснювало банківське обслуговування Позивача через Відділення АТ «ПроКредит Банк» у місті Харків, розташоване за адресою: м. Харків, вул. 23-го Серпня, буд. 43. На більшості документах, оформлених у межах договірних відносин між АТ «ПроКредит Банк» та ТОВ «Імперія металів», містяться відбитки печатки Харківського відділення Банку, що підтверджує здійснення обслуговування Позивача саме через відповідний структурний підрозділ Банку. Крім того, саме працівники Харківського відділення здійснювали комунікацію з Позивачем, надавали консультації, оформлювали банківські документи та забезпечували супровід банківського обслуговування.
Водночас, як стверджує позивач, спірний запит №479 від 03.03.2026 року не виник сам по собі, а є результатом здійснення Банком заходів фінансового моніторингу в межах існуючих договірних відносин із Позивачем, які історично виникли та фактично продовжують реалізовуватися саме через Харківське відділення Банку. Саме тому спір безпосередньо пов`язаний із діяльністю відповідного структурного підрозділу АТ «ПроКредит Банк».
У даному випадку саме через Відділення АТ «ПроКредит Банк» у місті Харкові здійснювалося банківське обслуговування позивача, відкриття та ведення рахунків, ідентифікація клієнта, прийняття документів та взаємодія між Банком і ТОВ «Імперія Металів». Саме в межах цих правовідносин виникла необхідність надання Банком запиту про подання документів, що й стало предметом спору. 
Отже, спір безпосередньо випливає із діяльності відповідного відділення незалежно від того, який структурний підрозділ Банку організаційно здійснив оформлення запиту. Більше того, апелянт фактично ототожнює внутрішній розподіл повноважень між структурними підрозділами Банку із процесуальними правилами визначення територіальної підсудності. 
Більше того, правова природа альтернативної підсудності полягає у забезпеченні ефективного доступу до правосуддя та створенні можливості розгляду спору судом, який має найбільш тісний зв`язок із відповідними правовідносинами. У даному випадку таким судом є саме Господарський суд Харківської області, оскільки Позивач здійснює діяльність у Харківській області, договірні відносини сторін виникли та виконувалися через Харківське відділення Банку, а переважна більшість доказів та осіб, які можуть бути допитані як свідки щодо фактичних обставин обслуговування Позивача, також знаходяться у місті Харкові. 
Отже, доводи Відповідача про необхідність передачі справи до Господарського суду міста Києва ґрунтуються виключно на формальному застосуванні загального правила територіальної підсудності.
За таких, на переконання позивача, справа правомірно розглядалась Господарським судом Харківської області, а підстави для її передачі за підсудністю до Господарського суду міста Києва відсутні. 
Так, на думку позивача, безпідставними є твердження Апелянта про те, що суд першої інстанції нібито зробив «припущення» щодо фактичної діяльності Відділення АТ «ПроКредит Банк» у місті Харкові. Суд першої інстанції, вирішуючи питання підсудності, досліджував не лише відомості про державну реєстрацію структурного підрозділу, а й фактичні обставини здійснення Банком діяльності щодо обслуговування клієнтів у місті Харкові. При цьому апелянт не надав жодного належного доказу того, що на момент виникнення спірних правовідносин взаємодія з ТОВ «Імперія Металів» фактично не здійснювалася через харківське відділення, або що клієнт був переведений на обслуговування до іншого структурного підрозділу Банку. 
Позивач стверджує, що судом першої інстанції доволі чітко було встановлено, з яких саме правовідносин сторін виник спір, зокрема в самому рішенні були конкретні посилання на Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (далі – Закон про ПВК/ФТ) та повноваження АТ «ПроКредит Банк» як суб`єкта первинного фінансового моніторингу.
Посилання Апелянта на те, що судом не з`ясовано роль Відповідача як суб`єкта первинного фінансового моніторингу є недоречним, оскільки, розглядаючи даний спір, Судом було з`ясовано межі повноважень Банку під час витребування інформації для здійснення належної перевірки, а також для виконання таким суб`єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії.
Позивач зазначає, що предметом спору не є встановлення статусу Банку як суб`єкта первинного фінансового моніторингу чи перевірка законності здійснення ним фінансового моніторингу як такого. Предметом спору є перевірка того, чи діяв Відповідач у межах наданих законом повноважень, чи дотримався принципів ризик-орієнтованого підходу, пропорційності та належного обґрунтування під час витребування значного обсягу інформації та документів.
На переконання Позивача, закон не наділяє Банк необмеженим дискреційним правом витребувати у клієнтів будь-які документи лише з мотивів здійснення фінансового моніторингу. Кожен запит повинен бути індивідуалізованим, містити зв`язок між конкретними ризиками, встановленими Банком, та інформацією, яка витребовується, і відповідати принципу пропорційності. Обсяг витребуваної інформації повинен бути співмірним з метою проведення належної перевірки клієнта.
Разом з тим у запиті АТ «ПроКредит Банк» №479 від 03.03.2026 року не наведено обставин, які б свідчили про наявність підозри щодо проведених Позивачем фінансових операцій, не зазначено, у зв`язку з якими саме ризиками або критеріями ризику виникла необхідність витребування документів, та не наведено обґрунтування необхідності отримання саме такого обсягу інформації. За відсутності належного обґрунтування підстав для застосування додаткових заходів належної перевірки вимога Банку не відповідає вимогам законодавства у сфері фінансового моніторингу.
Позивач звертає увагу, що посилання Апелянта на міжнародний принцип tipping off є безпідставним, оскільки предметом спору не є розкриття внутрішніх критеріїв ризику, алгоритмів фінансового моніторингу, відомостей щодо повідомлення Держфінмоніторингу чи іншої інформації, розголошення якої заборонене законодавством. Предметом спору є перевірка того, чи діяв АТ «ПроКредит Банк» у межах повноважень, визначених Законом про ПВК/ФТ, та чи існували правові підстави для направлення запиту №479 саме в тому обсязі, у якому він був сформований.
Доводи Апелянта про те, що суд поклав на Банк обов`язок доводити незаконність діяльності Позивача, не відповідають змісту оскаржуваного рішення. Суд першої інстанції перевірив, чи навів Банк об`єктивні обставини, які відповідно до Закону могли бути підставою для застосування додаткових заходів належної перевірки клієнта та витребування значного обсягу документів. При цьому право на витребування документів є похідним від здійснення належної перевірки клієнта та повинно реалізовуватися відповідно до принципу ризик-орієнтованого підходу, пропорційності та добросовісності.
Позивач також зазначає, що суд першої інстанції не підміняв суб`єкта фінансового моніторингу, а перевіряв законність дій Банку. Сам по собі статус суб`єкта первинного фінансового моніторингу не звільняє Банк від обов`язку діяти виключно в межах закону та не позбавляє суд повноважень перевіряти законність його рішень і дій.
Посилання Банку на типологічні дослідження, операції Позивача, взаємовідносини з ФОП Полянською І.М. та кримінальне провадження не спростовують висновків суду першої інстанції. Банк не пояснив, які саме конкретні ознаки наведених типологій були встановлені у діяльності Позивача, не навів причинно-наслідкового зв`язку між його діяльністю та наведеними прикладами, а лише зазначив про «схожість сценарію». Типологічне дослідження має методичний характер та не може підміняти індивідуальну оцінку ризику конкретного клієнта. Сам факт здійснення господарської діяльності між пов`язаними особами також не свідчить про відсутність економічної доцільності відповідних операцій чи виведення коштів.
Крім того, саме існування кримінального провадження без обвинувального вироку суду не є належним доказом протиправності діяльності особи та не може автоматично свідчити про здійснення операцій, пов`язаних із легалізацією доходів чи фінансуванням тероризму.
Таким чином, на думку Позивача, доводи Апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, а наявність у Банку права витребувати документи не означає можливості реалізовувати таке право довільно або без належного обґрунтування.
Доводи Апелянта про неналежний спосіб захисту також є необґрунтованими. Позивач вказує, що спірні дії Банку створюють реальну загрозу порушення його прав, зокрема припинення банківського обслуговування, та спрямовані на запобігання можливим негативним наслідкам. Отже, Позивач реалізував своє право на судовий захист та обрав належний і ефективний спосіб захисту, який спрямований на відновлення його порушених прав.
Таким чином, розглядуваний спір виник з приводу необґрунтованих дій Банку щодо направлення запиту без дотримання встановленої Законом про ПВК/ФТ процедури, а доводи Апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції.
Окремої уваги, на переконання позивача, заслуговують дії АТ «ПроКредит Банк» щодо долучення до відзиву документів, які містять банківську таємницю та не стосуються предмета спору.
Так, Відповідачем долучено банківські виписки щодо ФОП Полянського Володимира Івановича, який не є стороною у справі, суб`єктом спірних правовідносин та не має безпосереднього відношення до фінансових операцій, що були предметом запиту Банку №479 від 03.03.2026 року.
Відповідно до частин першої та другої статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, його рахунків та операцій є банківською таємницею та підлягає захисту, а її розкриття можливе виключно у випадках та в порядку, передбачених законом.
Натомість у даному випадку Відповідач розкрив інформацію щодо третьої особи, яка не є учасником справи, надав відомості, що не стосуються предмета спору, та не обґрунтував необхідність розкриття такої інформації для цілей розгляду справи.
По суті доводів, викладених в апеляційній скарзі АТ «ПроКредит Банк» на додаткове рішення Господарського суду Харківської області, позивач заперечує проти апеляційної скарги в повному обсязі.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу. У позовній заяві було заявлено про судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих доказів. Згідно зі ст. 126 ГПК України витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, а їх розмір визначається на підставі умов договору та відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.
Позивач зауважує, що якщо стороною документально доведено понесення витрат на правову допомогу, зокрема надано договір, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи та розрахунок таких витрат, у суду відсутні підстави для відмови у їх стягненні на користь сторони, на користь якої ухвалено судове рішення.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено право кожного на професійну правничу допомогу. Відповідно до статей 26, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, а гонорар є формою винагороди адвоката, розмір якого визначається договором та має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
На підтвердження понесених витрат на послуги адвоката Позивач надав копію договору про надання правової допомоги від 18.04.2024 року та додаткову угоду № 06-07 від 07.06.2025 року, відповідно до яких гонорар адвоката визначено у фіксованому розмірі. Між ТОВ «Імперія Металів» та адвокатом Квартенком Олексієм Романовичем погоджено умови договору, відповідно до яких оплата послуг адвоката здійснюється у формі чітко встановленого гонорару.
Договором про надання правової допомоги від 18.12.2023 року з урахуванням додаткової угоди та акту приймання наданих послуг розмір витрат Позивача на правову допомогу визначений у фіксованій сумі 50 000,00 грн та пов`язаний із розглядом даної справи щодо визнання дій з витребування документів за запитом №479 від 03.03.2026 року протиправними.
Роботи, виконані представником Позивача Квартенком О.Р., полягали у вивченні матеріалів запиту Банку та внутрішніх документів Замовника, аналізі релевантного законодавства та практики його застосування, складанні позовної заяви, відповіді на відзив, додаткових пояснень, клопотань та заяв у справі №922/751/26, участі у судових засіданнях, а також наданні роз`яснень Клієнту щодо норм матеріального права, процесуальних дій учасників справи та розвитку процесу.
Зазначені обставини підтверджені матеріалами справи, процесуальними документами та участю представника Позивача у судових засіданнях. Отже, визначений у фіксованому розмірі гонорар адвоката належним чином підтверджено матеріалами справи та доданими документами.
Господарським судом Харківської області було зменшено розмір витрат Позивача на професійну правничу допомогу до 35 000,00 грн., позивач не вбачає порушень місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, оскільки судом було з`ясовано всі обставини, які підлягають з`ясуванню та доведенню під час вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу.
Підсумовуючи, ТОВ «Імперія Металів» вважає, що АТ «ПроКредит Банк» у своїй апеляційній скарзі не навело жодного спроможного аргументу на підтвердження порушення місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення — без змін.
Щодо судових витрат, Позивач повідомляє суд про те, що у зв`язку з участю у справі №922/751/26 на стадії апеляційного перегляду ним будуть понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн.
Від Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до суду апеляційної інстанції надійшла заява про долучення до матеріалів справи повноважень представника (вх.№8893 від 12.08.2026).
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.08.2026 розгляд справи №922/751/26 відкладено на 03 вересня 2026 року о 12:15 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61022, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань №132.
У судовому засіданні 03.09.2026 представник апелянта просив суд скасувати судове рішення Господарського суду Харківської області у справі №922/751/26 від 01.06.2026 та направити справу для розгляду до Господарського суду міста Києва. У випадку відмови у направленні справи за належною територіальною підсудністю, розглянути справу по суті та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову ТОВ «Імперія Металів» відмовити у повному обсязі. Скасувати додаткове Рішення Господарського суду Харківської області від 15 червня 2026 року (про стягнення витрат на правову допомогу) у справі 922/751/26. Стягнути з позивача на користь АТ «ПроКредит Банк» судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій.
Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу доводи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступні обставини.
Як вбачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Імперія Металів» та Акціонерним товариством «ПроКредит Банк» 03 вересня 2020 року було укладено договір № CUR_LE_185069 про обслуговування поточного рахунку.
Відповідно до Додатку від 03 вересня 2020 року до договору № CUR_LE_185069 ТОВ «Імперія Металів» має рахунок № НОМЕР_1 стосовно у валюті UAH та ще ряд рахунків у інших валютах.
Відповідно до пункту 2.1 договору № CUR_LE_185069 від 03.09.2020 року, Банк має право здійснювати договірне та примусове списання коштів з рахунку клієнта, а також обмежувати право Клієнта розпоряджатися коштами на рахунку Клієнта у випадках, передбачених цим договором та законодавством України.
При проведенні фінансового моніторингу фінансових операцій (діяльності) Позивача було виявлено сценарій схожий на приклад оприлюднений у типологічних дослідженнях: Приклад 2025.4.3.9. Незаконне привласнення бюджетних коштів за участю пов`язаних юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та Приклад 2025.4.3.11. Розкрадення бюджетних коштів шляхом завищення ціни проданого товару: 
Виявлено зарахування коштів від ДП "ХКБМ" в обсязі 9 377 000,00грн. за оплату обладнання довгострокового використання (Токарний верстат з ЧПК LА-250М), яке в подальшому транзитом було перераховано на власний рахунок в АТ «ОТП Банк». Позивач проводить в Банку зовнішньоекономічну діяльність, по закупівлі різного обладнання, в т.ч. станки та токарні верстати. В контрагента - нерезидента QUASER MACHINE TOOLS INC (Китай) неодноразово проводилась закупівля верстатів, ціни коливаються в діапазоні 67 000- 78 000 дол. США. 
В процесі аналізу діяльності Позивача (ТОВ "Імперія металів"; Ім`я та по- батькові КБВ Полянський Володимир Іванович; Тип бенефіцарного володіння: « 5» - Прямий вирішальний вплив; Відсоток частки статутного капіталу або відсоток права голосу 57.04%), по рахунку були виявлені операції на пов`язану особу - ФОП Полянська Ірина Миколаївна, а саме: «Сплата за оснастку згідно рахунку №..» круглими сумами, по кілька платежів зг. одного рахунку за день. За період 05.11.2025-28.02.2026 р. було сплачено 2 798 500,00 грн на ФОП Полянська І.М. (не клієнт банку). 
Також, в Єдиному державному реєстрі судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua) було виявлено відомості про кримінальне провадження №42021140400000023 від 13.07.2021 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України в епізоді якого є оперативна інформація і щодо діяльності Позивача: «…досудовим розслідуванням встановлено, що в СУ ГУНП у Львівській області надійшли матеріали про те, що оперативними працівниками ГВ КР УСБУ у Львівській області отримано достовірну інформацію щодо вчинення злочину у сфері господарської діяльності з боку посадових осіб Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» (далі - ДП «ЛДЗ «Лорта»).
Встановлено, що службові особи ДІЇ «ЛДЗ «Лорта» зловживаючи своїм службовим становищем та з метою одержання неправомірної вигоди приймали незаконні рішення у сфері реалізації державної програми «Виконання державних цільових програм реформування та розвитку ОГІК, розроблення, освоєння і впровадження нових технологій, нарощування наявних виробничих потужностей для виготовлення продукції оборонного призначення», чим завдали державі збитків у великих розмірах.
Встановлено, що в рамках виконання вищевказаної програми 26.06.2019 ДП «ЛДЗ «Лорта» укладено договір з ТОВ «Імперія металів» (код ЄДРПОУ 30754807) на постачання та наладку вертикально-фрезерного верстату MV-204P. Відповідно до умов зазначеного договору ДГІ «ЛДЗ «Лорта» здійснює оплату у розмірі 80% від загальної суми договору (4 804 034 грн.) за фактичне постачання верстату, інші 20% (1 201 008 грн.) перераховуються на рахунок ТОВ «Імперія металів» по факту налаштування та запуску верстату спеціалістами підприємства на території державного заводу. З`ясовано, що 25.1 1.2019 Дії «ЛДЗ «Лорта» перераховано на рахунок ГОВ «Імперія металів» кошти у розмірі 20% (1 201 008 грн.) від загальної суми договору за налаштування та запуск верстату MV-204P. 
Разом з тим, відповідно до наявної оперативної інформації фактичного налаштування та запуску вищевказаного обладнання не відбулося, верстат MV-204P на даний час знаходиться на території підприємства в заводській упаковці та не функціонує.» - https://reyestr.court.gov.ua/Review/108324273. 
З метою спростування виявленої підозри АТ «ПроКредит Банк» через систему iBank2UA 03.03.2026 надіслав Позивачу запит № 479 з проханням надати наступні документи та пояснення:
1. Документальне підтвердження зазначеного вхідного платежу по рахунку UA093209840000026001220185069, а саме договір, додаткові угоди, специфікації, рахунки, а також документальне підтвердження факту поставки товару (видаткові накладні, ТТН) на суму 9 377 000,00 грн від 25.12.2025р. ДП ХКБМ. З метою аналізу економічної обґрунтованості ціни просимо повідомити розмір націнки на товар та надати розрахунок її формування;
2. Вказати розгорнутий перелік власних ресурсів/матеріалів (штат, орендні приміщення тощо) або постачальника обладнання (договір, додаткові угоди, специфікації, рахунки, видаткові накладні, ТТН), які були задіяні у виконанні державного замовлення від ДП ХКБМ по договору № 9378– 2-ХКБМ вiд 08.12.2025 р; 
3. Надати виписки з власних рахунків інших банків за останні 4 місяці, в тому числі по рахунку з АТ ОТП БАНК», АТ Райффайзен Банк; 4. Документальне підтвердження вихідних платежів по рахунку UA383209840000026003210374093: від 02.12.2025 р. р. на суму 260000,00 грн. , 05.12.2025р. на суму 445000,00 грн. та 24.12.2025 р. на суму 610000,00 грн. на ФОП Полянська Ірина Миколаївна, а саме договір, додаткові угоди, специфікації, рахунки, видаткові накладні, ТТН.
У даному запиті вказано, що на підставі ст. 15 Закону №361-IX Банк має право відмовитись від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей.
ТОВ «Імперія Металів» листом від 25.03.2026 року було надано відповідь АТ «ПроКредит Банк» на зазначений запит. 
Разом з цим, ТОВ «Імперія Металів» звернулось до Господарського суду Харківської області з даним позовом в якому просило суд: визнати запит Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» №479 від 03.03.2026 року таким, що не підлягає виконанню Товариством з обмеженою відповідальністю «Імперія Металів».
Рішенням Господарського суду Харківської області позов задоволено.
Відповідне рішення мотивовано відсутністю достатніх фактичних та правових підстав для направлення АТ «ПроКредит Банк» запиту №479 від 03.03.2026 року, оскільки відповідачем не доведено наявності обґрунтованої підозри щодо здійснення позивачем операцій з легалізації (відмивання) доходів або фінансування тероризму, не надано доказів відповідності витребуваної інформації принципу ризик-орієнтованого підходу та не обґрунтовано співмірність обсягу запитуваних відомостей меті проведення належної перевірки клієнта.
Судом першої інстанції враховано, що відповідно до частини сьомої статті 11 Закону №361-IX суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право витребувати, а клієнт зобов`язаний подати інформацію (офіційні документи), необхідну для здійснення належної перевірки, а також для виконання таким суб`єктом інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії. Разом з тим, суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право витребувати інформацію за наявності визначених законом підстав, а обсяг витребуваної інформації повинен відповідати принципу ризик-орієнтованого підходу та бути співмірним з метою проведення належної перевірки клієнта.
При цьому, місцевий господарський суд вказав, що посилання відповідача на завищення ціни продажу токарного верстата з ЧПК LА-250М, здійснення операцій, які не мають економічної доцільності, та виведення коштів через оплату послуг пов`язаній особі не підтверджені належними та допустимими доказами. Відповідачем не надано доказів того, що вартість зазначеного обладнання є завищеною, зокрема висновку експерта, довідки про ринкову вартість аналогічного обладнання або будь-якого іншого порівняльного документа. Також відповідачем не наведено конкретного обґрунтування, яким чином операції ТОВ «Імперія Металів» з ФОП Полянською І.М. свідчать про відсутність економічної доцільності або про виведення коштів.
Судом першої інстанції також встановлено, що посилання відповідача на типологічне дослідження Державної служби фінансового моніторингу не підтверджує обґрунтованості підозри щодо операцій позивача, оскільки відповідач не пояснив, у чому саме полягає схожість операцій ТОВ «Імперія Металів» із наведеними у типологічному дослідженні прикладами, не навів конкретних ознак, які б вказували на аналогічну схему, та не встановив причинно-наслідкового зв`язку між діяльністю позивача та наведеними прикладами. Сам факт існування кримінального провадження №42021140400000023 від 13.07.2021 року також не є безумовною підставою для формування підозри щодо здійснення позивачем чи його кінцевим бенефіціарним власником операцій ВК/ФТ, інших злочинів, оскільки обвинувальний вирок суду, що набрав законної сили, відсутній.
Аналізуючи питання щодо належності обраного позивачем способу захисту, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи захищаються судом, а кожна особа має право захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Відповідно до положень статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого права або інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу.
При цьому суд першої інстанції врахував, що спосіб захисту має бути ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Застосування конкретного способу захисту залежить від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, та характеру його порушення, а суд має з`ясувати, зокрема, з яких правовідносин сторін виник спір, чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором, чи є такий спосіб ефективним для захисту порушеного права позивача.
Враховуючи встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку, що обраний ТОВ «Імперія Металів» спосіб захисту у вигляді вимоги про визнання запиту АТ «ПроКредит Банк» №479 від 03.03.2026 року таким, що не підлягає виконанню, відповідає характеру спірних правовідносин та спрямований на захист порушеного права позивача від неправомірного витребування відповідачем інформації та документів. При цьому зазначений спосіб захисту є належним та ефективним, оскільки за результатами його застосування усувається невизначеність щодо обов`язку позивача виконувати спірний запит, який був складений за відсутності визначених законом підстав.
Отже, суд дійшов висновку, що позивачем обрано належний та ефективний спосіб захисту порушеного права, а доводи відповідача про обрання позивачем неналежного способу захисту є необґрунтованими.
Враховуючи, що відповідачем не доведено наявності достатніх фактичних та правових підстав для направлення спірного запиту, а обраний позивачем спосіб захисту є належним та ефективним, суд виснував про обґрунтованість позовних вимог.
За таких обставин запит АТ «ПроКредит Банк» №479 від 03.03.2026 року був складений без достатніх фактичних та правових підстав, передбачених Законом №361-IX, а дії АТ «ПроКредит Банк» щодо витребування у ТОВ «Імперія Металів» інформації за вказаним запитом є протиправними як такі, що вчинені за відсутності визначених законом підстав та з порушенням принципу ризик-орієнтованого підходу. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у справі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Надаючи правову оцінку вищенаведеним обставинам, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (далі – Закон № 361-IX), банки є суб`єктами первинного фінансового моніторингу, а тому зобов`язані діяти в межах, визначених цим Законом.
Згідно з п.п. 2-6 ч. 2 ст. 8 Закону № 361-IX Банк, як суб`єкт первинного фінансового моніторингу, зобов`язаний, зокрема: 2) забезпечувати відповідно до вимог, встановлених відповідним суб`єктом державного фінансового моніторингу, належну організацію та проведення первинного фінансового моніторингу, що належним чином надасть можливість виявляти порогові та підозрілі фінансові операції (діяльність) незалежно від рівня ризику ділових відносин з клієнтом (проведення фінансових операцій без встановлення ділових відносин) та повідомляти про них спеціально уповноважений орган, а також запобігати використанню послуг та продуктів суб`єкта первинного фінансового моніторингу для проведення клієнтами фінансових операцій з протиправною метою; 3) забезпечувати функціонування належної системи управління ризиками, застосування у своїй діяльності ризик-орієнтовного підходу та вжиття належних заходів з метою мінімізації ризиків; 4) здійснювати належну перевірку нових клієнтів, а також існуючих клієнтів; 5) забезпечувати моніторинг фінансових операцій клієнта (у тому числі таких, що здійснюються в інтересах клієнта) на предмет відповідності таких фінансових операцій наявній у суб`єкта первинного фінансового моніторингу інформації про клієнта, його діяльність та ризик, включаючи в разі необхідності інформацію про джерело коштів, пов`язаних з фінансовою(ими) операцією(ями); 6) забезпечувати виявлення, зокрема з використанням засобів автоматизації, фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, до початку, у процесі, у день виникнення підозри, після їх проведення або під час спроби їх проведення чи після відмови клієнта від їх проведення;
Частина 1 ст. 7 Закону № 361-IX передбачає обов`язок банку застосовувати ризик-орієнтований підхід, що має бути пропорційним характеру та масштабу діяльності суб`єкта, враховуючи критерії ризику. 
Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону № 361-IX, суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний здійснювати кожен із заходів належної перевірки. Обсяг дій при здійсненні кожного із заходів належної перевірки визначається суб`єктом первинного фінансового моніторингу з урахуванням ризик-профілю клієнта, зокрема рівня ризику, мети ділових відносин, суми здійснюваних операцій, регулярності або тривалості ділових відносин.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону № 361-IX, належна перевірка здійснюється в разі: встановлення ділових відносин (крім ділових відносин, встановлених на підставі договорів страхування, що не містять накопичувальної складової та загальна страхова премія за якими не перевищує 40 тисяч гривень або її сума еквівалентна зазначеній сумі, у тому числі в іноземній валюті; а також крім встановлення ділових відносин, що виникають на підставі договорів про участь у лотереї, за умови що розмір ставки учасника не перевищує 5 тисяч гривень); наявності підозри; здійснення платіжних операцій (у тому числі міжнародних) без відкриття рахунка; проведення фінансової операції з віртуальними активами на суму, що дорівнює чи перевищує 30 тисяч гривень; виникнення сумнівів у достовірності чи повноті раніше отриманих ідентифікаційних даних клієнта; проведення разової фінансової операції без встановлення ділових відносин з клієнтами, якщо сума фінансової операції дорівнює або перевищує суму, визначену частиною першою статті 20 цього Закону. Залежно від рівня ризику проведення фінансової операції належна перевірка клієнта здійснюється також у разі проведення ним кількох фінансових операцій, що можуть бути пов`язані між собою, на загальну суму, що дорівнює або перевищує суму, визначену частиною першою статті 20 цього Закону.
Згідно з ч. 7 ст.11 Закону № 361-IX, суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право витребувати, а клієнт, представник клієнта зобов`язані подати інформацію (офіційні документи), необхідну (необхідні) для здійснення належної перевірки, а також для виконання таким суб`єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії.
Отже, суб`єкт первинного фінансового моніторингу, яким у даному випадку є банк (відповідач), має право витребувати інформацію за наявності визначених законом підстав, зокрема у разі виникнення підозри щодо фінансової операції, необхідності здійснення належної перевірки клієнта, виникнення сумнівів у достовірності раніше отриманих даних клієнта або у випадках, прямо передбачених Законом.
Колегією суддів встановлено, що спірні правовідносини у цій справі виникли у результаті безпосереднього здійснення АТ «ПроКредит Банк» передбачених законом заходів фінансового моніторингу в межах існуючих договірних відносин із Позивачем. У ході аналізу фінансових операцій ТОВ «Імперія Металів» Банк виявив ризикові сценарії та сформував і надіслав спірний запит № 479 від 03.03.2026 року з метою перевірки та спростування виявлених підозр відповідно до вимог Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». 
Вважаючи зазначені дії та запит банку необґрунтованими та незаконними, ТОВ «Імперія Металів» звернулось до Господарського суду Харківської області з цим позовом, у якому просить суд визнати запит Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» № 479 від 03.03.2026 року таким, що не підлягає виконанню Товариством з обмеженою відповідальністю «Імперія Металів».
Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124).
Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Європейської конвенції з прав людини (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.
Частинами 1, 2 статті 4 ГПК України встановлено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Аналогічні положення закріплені в ч. 1 ст. 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.
Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна.
Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.
Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.
Положеннями Господарського процесуального кодексу України визначено такі види юрисдикції (підсудності): предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів (статті 20-23 ГПК України), інстанційна юрисдикція (статті 24-26 ГПК України) та територіальна юрисдикція (підсудність) (статті 27-31 ГПК України).
Відповідно до статті 27 ГПК України загальне правило територіальної підсудності передбачає, що позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням відповідача, яке для юридичної особи визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб — підприємців та громадських формувань.
Статтею 29 ГПК України встановлено підсудність справ за вибором позивача.
Право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.
Позови у спорах за участю кількох відповідачів можуть пред`являтися до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання одного з відповідачів.
Позови у спорах, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, а також відокремленого підрозділу органу державної влади без статусу юридичної особи, можуть пред`являтися також за їх місцезнаходженням.
Позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса, можуть пред`являтися також за місцем його виконання.
Позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.
Позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійної його діяльності.
Позови про відшкодування збитків, спричинених заходами забезпечення позову, можуть пред`являтися також за місцем застосування заходів забезпечення позову (до суду, який застосував відповідні заходи).
Позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.
Позови про відшкодування шкоди, заподіяної зіткненням суден, а також про стягнення сум винагороди за рятування на морі, можуть пред`являтися також за місцезнаходженням судна відповідача або порту реєстрації судна.
Позови до відповідача, який не має в Україні місцезнаходження чи місця проживання, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна.
Так, статтею 30 ГПК України визначено правила виключної підсудності справ, зокрема: 
Спори, що виникають з договору перевезення, у разі, коли одним з відповідачів є перевізник, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням перевізника.
Справи про арешт судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням морського порту України, в якому перебуває або до якого прямує судно, або порту реєстрації судна.
Спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.
Спори про права на морські і повітряні судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти вирішуються господарським судом за місцем їх державної реєстрації.
Спори, у яких відповідачем є Кабінет Міністрів України, міністерство чи інший центральний орган виконавчої влади, Національний банк України, Рахункова палата, Верховна Рада Автономної Республіки Крим або Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, а також справи, матеріали яких містять державну таємницю, розглядаються місцевим господарським судом, юрисдикція якого поширюється на місто Київ, незалежно від наявності інших визначених цією статтею підстав для виключної підсудності такого спору іншому господарському суду.
Спори, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі спори між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів, а також спори, що виникають з правочинів щодо корпоративних прав (крім акцій) в юридичній особі, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням юридичної особи.
Спори між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) її посадової особи, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням юридичної особи.
Спори, пов`язані з емісією, обігом, викупом або погашенням емісійних цінних паперів, у тому числі деривативних цінних паперів, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням емітента.
Термін "деривативні цінні папери" вживається у цьому Кодексі у значенні, наведеному в Законі України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки".
Спори, пов`язані з видачею, обігом, викупом або погашенням неемісійних цінних паперів, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням особи, яка видала неемісійний цінний папір.
Спори, пов`язані з укладенням або виконанням деривативних контрактів або договорів про купівлю-продаж права вимоги чи інших договорів, наслідками яких є заміна сторони деривативного контракту, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача.
Спори, пов`язані з емісією (видачею), обігом, виконанням (викупом або погашенням) інструментів грошового ринку, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача.
Спори щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів власників облігацій, що виникають між адміністратором за випуском облігацій та емітентом облігацій та/або особами, які надають забезпечення за такими облігаціями, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача.
Справи, передбачені пунктами 8 та 9 частини першої статті 20 цього Кодексу, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням боржника.
Зустрічний позов та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, незалежно від їх підсудності пред`являються в господарський суд за місцем розгляду первісного позову. Це правило не застосовується, коли відповідно до інших, визначених у цій статті, правил виключної підсудності такий позов має розглядатися іншим судом, ніж тим, що розглядає первісний позов.
У випадку об`єднання позовних вимог щодо укладання, зміни, розірвання і виконання правочину з вимогами щодо іншого правочину, укладеного для забезпечення основного зобов`язання, спір розглядається господарським судом за місцезнаходженням відповідача, який є стороною основного зобов`язання.
Вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо розгляд таких вимог віднесений до юрисдикції господарського суду, розглядаються господарським судом, визначеним за правилами підсудності щодо розгляду спору, похідними від якого є такі вимоги.
Терміни "деривативні цінні папери", "неемісійні цінні папери", "деривативні фінансові інструменти", "інструменти грошового ринку" вживаються у цьому Кодексі у значенні, наведеному в Законі України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки".
Відповідачем у справі визначено Акціонерне товариство «ПроКредит Банк», зареєстрованим місцезнаходженням якого згідно з ЄДР є: м. Київ, проспект Берестейський, будинок 107-а. Отже, за загальним правилом справа підсудна Господарському суду міста Києва.
Апелянт у скарзі звертає увагу на те, що станом на дату подання позову та розгляду справи у суді першої інстанції АТ «ПроКредит Банк» не мало ані відділення, ані філії в місті Харкові, що підтверджується офіційною інформацією з офіційного сайту Національного банку України. Оскаржуваний запит Позивачу було направлено фахівцями відділу фінансового моніторингу, які діють від Головного офісу АТ «ПроКредит Банк» у місті Києві. Позивачем не було надано доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між оскаржуваним запитом та відділенням у місті Харкові.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем було заявлено клопотання про передачу справи № 922/751/26 на розгляд іншого суду - Господарського суду міста Києва.
Водночас, місцевий господарський суд, відмовляючи в задоволенні клопотання відповідача про передачу справи за підсудністю та постановляючи ухвалу від 30.04.2026 року, виходив з того, що договір №CUR_LE_185069 рахунку від 03.09.2020 та подальші додаткові угоди і кредитні договори укладалися через Відділення № 7 АТ «ПроКредит Банк» у місті Харкові (вул. 23-го Серпня, буд. 43). Обґрунтовуючи застосування альтернативної підсудності за частиною третьою статті 29 ГПК України, суд першої інстанції взяв до уваги твердження позивача про те, що в умовах повномасштабного вторгнення відповідачем було прийнято лише рішення про формальне (де-юре) закриття Відділення № 7 у місті Харкові, втім, фактично (де-факто) відділення продовжує свою діяльність та забезпечує обслуговування клієнтів (що підтверджується посиланнями на дані інтернет-ресурсів та офіційний сайт банку). Суд першої інстанції також зазначив, що матеріали справи не містять доказів прийняття банком офіційного наказу про закриття відділення та доказів направлення і вручення позивачу відповідного повідомлення про припинення його роботи. На підставі цього суд першої інстанції дійшов висновку, що спір нібито виник з діяльності відокремленого підрозділу банку в м. Харкові.
Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, оскільки для застосування альтернативної підсудності відповідно до частини третьої статті 29 ГПК України необхідною передумовою є те, що спір повинен виникати саме з безпосередньої діяльності діючої філії або представництва юридичної особи. Натомість матеріалами справи та офіційними даними Національного банку України (т.1 а.с. 144) підтверджено відсутність зареєстрованого відокремленого підрозділу АТ «ПроКредит Банк» у місті Харкові на момент виникнення спірних правовідносин.
При цьому колегія суддів наголошує, що оскаржуваний запит надсилався безпосередньо Банком як суб`єктом первинного фінансового моніторингу в цілому (в особі його Головного офісу та профільних підрозділів у м. Києві), а не будь-яким окремим структурним підрозділом. 
Аргументи позивача про те, що відділення «де-факто» продовжує свою діяльність, а Банк не надіслав належних повідомлень про його закриття, колегія суддів відхиляє як такі, що ґрунтуються на обставинах попереднього договірного обслуговування у минулому. Сам по собі факт укладення договорів чи обслуговування клієнта через регіональне відділення незалежно від формального чи фактичного статусу його припинення не утворює передбачених частиною третьою статті 29 ГПК України підстав для застосування альтернативної підсудності у спорі, який виник внаслідок реалізації централізованих регуляторних повноважень Банку. При вирішенні цього питання суд першої інстанції помилково ототожнив обставини договірного зв`язку з місцем виникнення публічно-регуляторного спору та не взяв до уваги офіційні дані Національного банку України про відсутність у відповідача діючого відокремленого підрозділу в м. Харкові на час виникнення спірних правовідносин.
За таких обставин, оскільки спір стосується правомірності запиту, сформованого та надісланого з Головного офісу банку в межах фінансового моніторингу, а місцезнаходженням відповідача є місто Київ, розгляд даного господарського спору повинен був здійснюватися за загальним правилом територіальної підсудності — Господарським судом міста Києва.
Відповідно до частин 1, 2 статті 279 Господарського процесуального кодексу України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності). Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.
Як вже було зазначено вище, відповідач - АТ «ПроКредит Банк» під час розгляду справи судом першої інстанції заявляв про непідсудність справи цьому суду й звертався з відповідним клопотанням. 
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми Господарського процесуального кодексу України в частині визначення територіальної юрисдикції спору, що відповідно до вимог статті 279 ГПК України є підставою для скасування рішення Господарського суду Харківської області та задоволення відповідного клопотання відповідача та направлення справи на розгляд за встановленою законом підсудністю до Господарського суду міста Києва.
Щодо додаткового рішення Господарського суду Харківської області від 15.06.2026 колегія суддів зазначає про таке.
Додаткове рішення мотивовано тим, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав договір про надання правової допомоги від 18.12.2023, додаткову угоду № 03-03-2026 від 03.03.2026, акт приймання наданих послуг від 05.06.2026, ордер та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. 
Суд першої інстанції встановив, що додатковою угодою гонорар за представництво інтересів позивача у суді першої інстанції визначено у фіксованому розмірі 50 000,00 грн, а актом від 05.06.2026 підтверджено надання відповідних послуг у повному обсязі. 
Дослідивши надані докази, місцевий господарський суд визнав їх достатніми для підтвердження факту надання професійної правничої допомоги та дійшов висновку про необґрунтованість заперечень відповідача щодо невизначеності обсягу послуг і порядку обчислення гонорару. 
Водночас, з урахуванням критеріїв обґрунтованості, пропорційності до предмета спору та розумності розміру витрат, суд першої інстанції здійснив їх перерозподіл, поклавши на відповідача 35 000,00 грн, а 15 000,00 грн залишивши за позивачем.
Колегія суддів зазначає, що додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.
Подібні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.12.2021 у справі №925/81/21, від 09.02.2022 у справі №910/17345/20, від 15.02.2023 у cправі №911/956/17(361/6664/20), від 07.03.2023 у cправі №922/3289/21.
Оскільки за результатами апеляційного перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення Господарського суду Харківської області від 01.06.2026, то додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 15.06.2026 також втрачає силу та підлягає скасуванню.
З урахуванням вищенаведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи стосовно територіальної підсудності, викладені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим рішення Господарського суду Харківської області від 01.06.2026 у справі № 922/751/26 підлягає скасуванню з направленням справи для розгляду до Господарського суду міста Києва за встановленою підсудністю. Водночас додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 15.06.2026 у справі № 922/751/26, ухвалене за результатами розгляду заяви про розподіл судових витрат, також підлягає скасуванню.
Також судова колегія звертає увагу, що положеннями ч. 14 ст. 129 ГПК України визначено, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
З урахуванням вказаних процесуальних приписів, оскільки у даному випадку суд апеляційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, а скасовує рішення місцевого господарського суду з передачею справи на розгляд суду першої інстанції за встановленою законом підсудністю, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не проводиться та повинен здійснюватися судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 5 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 279, 281-284 ГПК України, апеляційний господарський суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "ПроКредит Банк" задовольнити.
Рішення Господарського суду Харківської області від 01.06.2026 та додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 15.06.2026 у справі №922/751/26 скасувати.
Справу №922/751/26 направити для розгляду до Господарського суду міста Києва за встановленою підсудністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 14.09.2026.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя О.І. Склярук 

Суддя В.С. Хачатрян