ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 909/168/26	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого судді (судді-доповідача) Прядко О.В.,
суддів: Манюка П.Т., Рима Т.Я.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Інституту спеціального зв`язку та захисту інформації Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського" від 04.05.2026 (вх.№01-05/1353/26 від 04.05.2026)
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.04.2026 (суддя Горпинюк І. Є.)
у справі №909/168/26
за позовом Інституту спеціального зв`язку та захисту інформації Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Західспецбезпека"
про стягнення 197510,40 грн,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.
Інститут спеціального зв`язку та захисту інформації Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського" (далі – Інститут, позивач) звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Західспецбезпека" (далі – ТОВ "Західспецбезпека", відповідач) про стягнення 197510,40 грн, з яких 57542,40 грн - пеня, 36288,00 грн - штраф у розмірі 7% від вартості товару, строк передачі якого порушено, 103680,00 грн - штраф у розмірі 20 % від вартості непереданого товару.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе за договором №51 від 20.06.2025 зобов`язання щодо передачі товару, а саме не передав товар до 25.12.2025 (білизна для холодної погоди (сорочка зимова та кальсони зимові) у кількості 1440 комплектів за ціною 360,00 грн (з ПДВ) за комплект) на суму 518400,00 грн, що є частковою відмовою від виконання зобов`язання за цим договором та підставою для застосування до відповідача штрафних санкцій, передбачених п. п. 7.3, 7.5 цього договору.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття. 
Господарський суд Івано-Франківської області рішенням від 09.04.2026 у справі №909/168/26 позов Інституту задовольнив частково, стягнув з ТОВ "Західспецбезпека" 40279,68 грн пені, 72576,00 грн штрафу та 2173,25 грн витрат зі сплати судового збору. У задоволенні позову в частині стягнення 17262,72 грн пені у розмірі 0,1% вартості товару, строк передачі якого порушено, 36288,00 грн штрафу у розмірі 7% від вартості товару, строк передачі якого порушено, та 31104,00 грн штрафу в розмірі 20% від вартості непереданого товару відмовив. Витрати зі сплати судового збору в сумі 489,15 грн поклав на позивача.
Суд першої інстанції встановив, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за договором, оскільки передав позивачу лише частину товару (1440 комплектів білизни натільної демісезонної) за видатковою накладною №103 від 22.08.2025, а іншу частину товару (1440 комплектів білизни для холодної погоди загальною вартістю 518400,00 грн з ПДВ) не передав взагалі. 
Суд перевірив розрахунок позивача і встановив, що такий зроблено арифметично і методологічно правильно. Поряд із цим відповідач просив зменшити розмір штрафних санкцій до 50 %.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню, місцевий господарський суд врахував: 
а) часткове виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором в межах строку дії договору, а саме поставка 1 партії товару (у процентному відношенні розмір виконання відповідачем свого договірного зобов`язання, виходячи з ціни цього договору, становить 47,83%); 
б) надані відповідачем докази знищення сировини та готової продукції відповідача 13.10.2025 у м. Добропілля Донецької області та 26.11.2025 у м. Тернополі внаслідок пожежі, спричиненої ракетним обстрілом російської федерації (талон повідомлення єдиного обліку №66197 від 28.11.2025, довідка №26-11/13/25 від 26.11.2025, сертифікат Івано-Франківської торгово-промислової палати №2600-25-2338 від 11.11.2025, сертифікат Одеської регіональної торгово-промислової палати від 16.12.2025 №2003-14/622, акт про пожежу від 20.11.2025 у м. Тернопіль), які хоч і не підтверджують безпосереднього впливу зазначених обставин на виконання договору між сторонами, так як відбулись після узгодженої сторонами кінцевої дати передачі товару 05.09.2025, але враховані судом як такі, що доводять знищення майна відповідача внаслідок ракетних обстрілів, тобто свідчать про майновий стан відповідача, що є однією з підстав для зменшення розміру неустойки; 
в) відсутність доказів понесення позивачем збитків від порушення відповідачем умов договору.
Враховуючи у сукупності встановлені обставини та докази, які містяться у матеріалах справи, з урахуванням правової природи неустойки та її стимулюючого значення для виконання договірних зобов`язань, засад справедливості, добросовісності, розумності та пропорційності, місцевий господарський суд дійшов висновку про зменшення пені (0,1 відсотка вартості товару, строк передачі якого порушено, за кожен день прострочення) та штрафу (20% від вартості непереданого товару), що підлягають стягненню з відповідача, на 30%. Поряд із цим суд зазначив про неможливість більшого зменшення розміру неустойки (штрафу), оскільки порушення строків передачі товару має місце. Відповідач не довів допустимими доказами наявності обставин, які суттєво перешкоджали б виконати зобов`язання у визначений договором строк, а відтак подальше зменшення штрафних санкцій може призвести до втрати неустойкою своїх функцій, що є недопустимим.
Суд першої інстанції також встановив, що позивач застосовує подвійну відповідальність одного й того ж самого виду (штраф), за одне й те ж саме порушення, яке полягає у невиконанні обов`язку з передачі частини товару позивачу, і таке порушення включає в себе прострочення виконання зобов`язання за договором щодо передачі того ж товару на строк понад 30 календарних днів. Отже у стягненні 7% штрафу від вартості товару за прострочення понад 30 днів слід відмовити, так як таке порушення охоплюється іншим порушенням договору - непереданням товару (відмова від виконання зобов`язання), за що до відповідача застосовано штраф у розмірі 20% від вартості непереданого товару, з урахуванням висновків суду про часткове зменшення такої неустойки.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.
До Західного апеляційного господарського суду від Інституту надійшла апеляційна скарга від 04.05.2026, у якій скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.04.2026 у справі №909/168/26 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 17262,72 грн пені у розмірі 0,1% вартості товару, строк передачі якого порушено, 36288,00 грн штрафу у розмірі 7% від вартості товару, строк передачі якого порушено, та 31104,00 грн штрафу в розмірі 20% від вартості непереданого товару, змінивши рішення в цій частині, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, здійснивши відповідний розподіл судових витрат; стягнути з відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3993,60 грн.
Скаржник вважає оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та зменшенні розміру штрафних санкцій таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального (ст. ст. 551, 611, 617 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 13, 73-74, 86, 236 ГПК України) права, при неповному з`ясуванні обставин справи та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, що в сукупності свідчить про його незаконність та необґрунтованість в оскаржуваній частині.
Скаржник зазначає, що суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір штрафних санкцій, оскільки належним чином не дослідив майновий стан відповідача та не витребував доказів, які підтверджували б його фінансову неспроможність. На думку скаржника, сам по собі факт знищення майна не свідчить про неможливість виконання відповідачем своїх зобов`язань чи сплати штрафних санкцій, а відповідач не довів вжиття усіх залежних від нього заходів для належного виконання договору, зокрема щодо пошуку альтернативних джерел постачання товару, звернення до інших виробників чи неможливість придбання відповідного товару в інших країнах. Відтак висновок суду про наявність підстав для зменшення неустойки ґрунтується на припущеннях та неповно з`ясованих обставинах справи.
Крім того, скаржник вважає помилковим врахування судом того, що Інститут не поніс збитки, оскільки несвоєчасна поставка товару оборонного призначення унеможливила своєчасне забезпечення військовослужбовців необхідним речовим майном, зумовила необхідність здійснення додаткових закупівель, проте вже у меншій кількості, ніж було заплановано, адже ціна на ринку збільшилась, а бюджетні асигнування на ці цілі – ні, та перерозподілу бюджетних коштів. При цьому скаржник наголошує, що стягнення штрафних санкцій не призводить до його безпідставного збагачення, оскільки такі кошти підлягають зарахуванню до Державного бюджету України та є виключно мірою відповідальності відповідача за порушення умов договору державного оборонного замовлення.
Окрім того, скаржник зазначає про те, що сторони у договорі передбачили та погодили застосування господарсько-правової відповідальності (два окремі штрафи) за допущення двох окремих видів господарських правопорушень. Суд першої інстанції, на думку скаржника, неправомірно ототожнив поняття "прострочення виконання зобов`язання" з "відмовою від виконання зобов`язань", що є різними юридичними фактами, які мають різні правові наслідки та різний обсяг відповідальності. Скаржник стверджує, що застосування штрафу за прострочення виконання зобов`язання та штрафу за відмову від його виконання не є подвійною відповідальністю, а є реалізацією відповідальності за різні порушення, що відповідає ст. 611 ЦК України та принципу свободи договору.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу.
ТОВ "Західспецбезпека" у відзиві 29-05/4/26 від 29.05.2026 просить залишити апеляційну скаргу Інституту без задоволення як необґрунтовану і надуману, а оскаржуване рішення – без змін як законне й обґрунтоване, адже суд першої інстанції під час вирішення справи зберіг розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
Відповідач зазначає про те, що, укладаючи змішаний договір (виробництва та поставки), ТОВ "Західспецбезпека" добросовісно розраховувало на 75-денний строк на виготовлення та постачання товару, проте тільки 18.07.2025 о 14:49 постачальнику було надано розмірний ряд товару, тобто покупець в односторонньому порядку змінив істотні умови договору (відкладальна обставина – ст. 213 ЦК України) в частині строків поставки товару. Прострочення покупця у наданні розмірного ряду склало 28 календарних днів та/або 36% усього строку поставки товару (28 /78 днів = 35,89%), як наслідок, у строк поставки, передбачений п. 5.1 договору (до 05.09.2025), постачальник не встиг виготовити та поставити залишок товару.
Також відповідач наголошує на тому, що 13.10.2025 внаслідок ворожого ракетного обстрілу було знищено виробничі та складські приміщення ТОВ "Західспецбезпека", в результаті чого було знищено сировину, яка використовувалася у виробництві товарів та виробів, у тому числі за договором поставки №51 від 20.06.2025, як наслідок, для відновлення виробничих потужностей та закупівлі нової сировини знадобився деякий час. У порядку та строки, передбачені п. 8.2 договору, постачальник не встиг повідомити покупця про настання форс-мажорних обставин, а отже втратив право посилатися на обставини, що звільняють від відповідальності. Незважаючи на викладене, ТОВ "Західспецбезпека" перенесло виготовлення товару на іншу виробничу дільницю у Тернопільській області. Відтак часткова непоставка товару відбулася у зв`язку з об`єктивними обставинами, які не залежали від постачальника.

Рух справи, заяви, клопотання, процесуальні дії в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.05.2026, апеляційну скаргу Інституту у справі № 909/168/26 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Прядко О.В., суддів: Рима Т.Я., Манюка П.Т.
Суддя-доповідач ухвалою від 11.05.2026 у справі №909/168/26 залишив апеляційну скаргу без руху та встановив скаржнику строк для усунення виявлених недоліків.
14.05.2026 на виконання вимог вказаної ухвали від скаржника надійшла заява про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження від 14.05.2026 з додатками.
Ухвалою від 19.05.2026 колегія суддів поновила скаржнику строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.04.2026 у справі №909/168/26 та зупинила дію вказаного рішення, призначила апеляційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
25.05.2026 до апеляційного суду надійшли матеріали справи №909/168/26.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 270 ГПК України, у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі (ч. 1 ст. 273 ГПК України).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
Як вірно встановив суд першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 20.06.2025 за результатом проведеної закупівлі №UA-2025-05-27-010673-a між Інститутом спеціального зв`язку та захисту інформації Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського" в особі начальника Пучкова Олександра Олександровича (далі також - покупець) та ТОВ "Західспецбезпека" в особі директора Горбатюк Любові Василівни (далі також - постачальник) укладено договір №51 про закупівлю (далі - договір).
Згідно з п. 1.1 договору, для гарантованого забезпечення потреб безпеки і оборони продавець зобов`язується у 2025 році передати покупцю товар оборонного призначення (білизна натільна демісезонна, білизна для холодної погоди (сорочка зимова та кальсони зимові), зазначений в п. 1.2 цього договору, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та оплатити його на умовах, визначених цим договором.
Ціна, що визначена у договорі, становить 993600,00 грн з ПДВ (п. 3.1 договору).
Відповідно до п. 4.3 договору, оплата покупцем здійснюється впродовж 10 робочих днів після отримання товару на підставі належним чином оформлених документів (накладних, актів приймання-передачі тощо).
Пунктом 5.1 договору передбачено, що строк передачі товару - не пізніше дня, що передує дню припинення (скасування) воєнного стану, але у будь якому випадку до 05.09.2025 включно, з дня укладання (підписання) сторонами цього договору, з урахуванням п. 1.6 цього договору.
Також у п. 5.2. договору сторони узгодили, що в межах строку, вказаного в п. 5.1 договору, можлива поетапна передача товару окремими партіями. Кількість товару у кожній партії та строк її передачі, у цьому разі, узгоджується сторонами за допомогою засобів зв`язку (телефон, електронна пошта тощо).
У разі передачі товару окремими партіями відповідно до п. 5.2 договору, оплата покупцем кожної партії товару здійснюється на умовах та у строки, які зазначені в п. 4.3 цього договору (п. 4.6 договору).
У п. 5.4 договору визначено місце передачі товару, а саме те, що товар передається на умовах DPP м. Київ, вул. Верхньоключова, 3, згідно ІНКОТЕРМС-2020. Передача, відвантаження товару здійснюється силами, засобами, транспортом продавця за його рахунок.
Згідно з п. 5.10 договору, розміри товару повідомляються покупцем продавцю після укладення цього договору за допомогою засобів зв`язку (телефон, електронна пошта тощо).
Розділом 6 договору встановлені права та обов`язки сторін, серед яких, зокрема: обов`язок продавця передати товар покупцю у строк, встановлений цим договором (пп. 6.3.1 договору), та кореспондуючі йому обов`язки покупця: оплатити переданий товар згідно з умовами, які визначені в розділі IV договору; приймати переданий товар згідно з видатковою накладною (актом приймання-передачі або іншими первинними видатковими документами (пп. 6.1.1, 6.1.2 договору).
Згідно з п. 7.1. договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим договором.
Відповідно до п. 7.3 договору, за порушення строку передачі товару з продавця стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, строк передачі якого порушено, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів - додатково стягується штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від вказаної вартості товару.
У разі відмови продавця від виконання своїх зобов`язань за цим договором (повністю чи частково), у тому числі через неможливість ним виконати умови цього договору (крім настання обставин непереборної сили), продавець оплачує штраф у розмірі 20 (двадцяти) відсотків вартості непереданого товару (п.7.5 договору).
Згідно з п. 7.6 договору, сторони встановили, що якщо станом на 25.12.2025 включно товар не передано, факт невиконання зобов`язань продавця з передачі товару вважається відмовою продавця від виконання своїх зобов`язань за цим договором (повністю чи частково), із застосуванням до нього штрафних санкцій, передбачених п. п. 7.3 та 7.5 цього договору.
Цей договір набирає чинності з моменту його укладання (підписання) сторонами і діє до 30 календарного дня (включно) з дня припинення (скасування) воєнного стану, з урахуванням п. 1.6. договору, але не пізніше ніж до 25.12.2025 включно, а в частині розрахунку за переданий товар за договором - до повного його виконання. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань за договором, що залишилися невиконаними (у тому числі, але не виключно, щодо сплати штрафних санкцій за договором), крім зобов`язань продавця з передачі товару (п. 11.1 договору).
З позовної заяви вбачається, що на виконання договірних умов продавець (відповідач) частково поставив позивачу товар у кількості 1440 комплектів білизни натільної демісезонної загальною вартістю 475200,00 грн, які відповідали асортименту, ціні та комплектності, що підтверджується видатковою накладною від 22.08.2025 №103.
На підставі виставлених відповідачем рахунків позивач здійснив оплату за частково поставлений товар у розмірі 475200,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією №500 від 26.08.2025.
У порушення умов договору продавець не виконав взяті на себе зобов`язання щодо передачі решти товару у власність покупцю у визначені договором строки.
З метою досудового врегулювання спору, який виник у зв`язку з невиконанням відповідачем свого зобов`язання за договором належним чином та у повному обсязі, позивач у порядку, визначеному п. 7.9 договору, 29.12.2025 звернувся до відповідача з претензією №25/17-2360 від 29.12.2025 щодо добровільної сплати суми штрафних санкцій за несвоєчасну передачу товару, відповідно до п. п. 7.3, 7.5 договору. Докази направлення листа наявні в матеріалах справи (а. с. 11-13). 
Відповіді на вказану претензію відповідач не надав, штрафні санкції не сплатив, що зумовило звернення позивача до суду з даним позовом.
Позовні вимоги стосуються стягнення пені та штрафу, нарахованих на підставі п. п. 7.3, 7.5 договору за недопоставку 1440 комплектів білизни для холодної погоди (сорочка зимова та кальсони зимові) на загальну суму 518400,00 грн з ПДВ.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції під час ухвалення постанови. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-2, 5 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Враховуючи межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, апеляційний господарський суд переглядає оскаржуване рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги, а саме в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення 36288,00 грн штрафу (у розмірі 7% від вартості товару за прострочення понад 30 днів) повністю та позовних вимог про стягнення 31104,00 грн штрафу (у розмірі 20% від вартості непереданого товару) і 17262,72 грн пені (у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару за період з 06.09.2025 по 25.12.2025) з підстав зменшення судом штрафних санкцій на 30%. В іншій частині рішення суду у справі №909/168/26 не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ГПК України).
Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України).
Суд першої інстанції встановив, що відповідач не виконав взяті на себе за договором №51 від 20.06.2025 зобов`язання з поставки замовленого позивачем товару у повному обсязі у встановлені договором строки, що самим же відповідачем не заперечується, а відтак є підставою для притягнення його до відповідальності, визначеної договором та чинним законодавством. 
Дослідивши умови укладеного між сторонами договору в частині передбаченої у ньому відповідальності постачальника за порушення договірних зобов`язань, місцевий господарський суд встановив, що у п. 7.3 договору передбачена відповідальність продавця у вигляді пені у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, строк передачі якого порушено, за кожен день прострочення, та додатково у вигляді штрафу за прострочення понад 30 днів у розмірі 7 відсотків від вказаної вартості товару. У пункті 7.5 договору передбачена також відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 20 відсотків вартості непереданого товару у разі відмови продавця від виконання своїх зобов`язань за цим договором (повністю чи частково), у тому числі через неможливість виконати умови цього договору (крім настання обставин непереборної сили).
Встановивши те, що у спірних правовідносинах відповідач вчинив єдине порушення, яке полягає у невиконанні ним своїх обов`язків за договором з поставки товару належним чином та у повному обсязі, суд першої інстанції дійшов законного й обґрунтованого висновку про те, що одночасне нарахування та заявлення позивачем до стягнення в судовому порядку з відповідача декількох (двох) штрафів за одне й те ж саме порушення умов виконання договору є подвійним стягненням штрафу за невиконання зобов`язання, що не узгоджується з положеннями ст. 61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності одного виду. 
Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що підставним та обґрунтованим є стягнення з відповідача лише пені у розмірі 40279,68 грн за період з 06.09.2025 по 25.12.2025, що складає 0,1% від вартості непоставленого товару, та штрафу у розмірі 72576,00 грн, що складає 20% від вартості непереданого товару, оскільки саме цей штраф є більш розширеним і включає в себе і невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором в частині поставки товару, і прострочення поставки товару понад 30 днів. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.02.2026 у справі №904/1894/25.
У зв`язку з наведеним доводи скаржника про застосування відповідальності за різні порушення, що залишилось поза увагою суду першої інстанції, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані.
Водночас колегія суддів зауважує, що застосування неустойки має здійснюватися з дотриманням принципів розумності, добросовісності та справедливості. А тому, в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності, може бути застосований також закріплений законодавцем у ст. 3 ЦК України принцип можливості обмеження свободи договору (ст. ст. 6, 627 цього Кодексу) і як норма прямої дії, і як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок заявленої до стягнення пені на суму 57542,40 грн (у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару) та штрафу на суму 103680,00 грн (у розмірі 20% від вартості непереданого товару), суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, встановив, що він є арифметично і методологічно правильним.
Разом із тим, згідно з положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Утім закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення.
При цьому суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафних санкцій; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення неустойки. Відповідно до принципу змагальності, суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. 
Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причину (причини) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної суми штрафних санкцій таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо (постанова Верховного Суду від 03.12.2024 у справі №909/321/24).
Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, разом із іншим, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України), а також принципах господарського судочинства відповідно до ст. 2 ГПК України (подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.11.2023 у справі №910/1269/23).
Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин (ч. 3 ст. 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (постанова Верховного Суду від 29.04.2025 у справі №922/2249/24).
Варто зазначити, що чинним законодавством також не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду. 
Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права. Такі висновки викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 у справі №911/2269/22.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 11.02.2025 у справі №902/1131/23, від 29.08.2024 у справі №910/14265/23, від 29.08.2024 у справі №910/14264/23, неустойка має подвійну правову природу - є одночасно способом забезпечення виконання зобов`язання та заходом відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та заходу відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) і захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання. Водночас застосування неустойки має здійснюватися з дотриманням принципу розумності та справедливості.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 07.04.2026 у cправі № 908/1010/24 виснував, що, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним із завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін. 
Отже, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст 551 ЦК України щодо права на зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил ст. 86 ГПК України визначити конкретні обставини справи, які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 08.10.2020 у справі №904/5645/19, від 14.04.2021 у справі №922/1716/20).
Наведені висновки узгоджуються з положеннями закону, які регулюють можливість зменшення розміру штрафних санкцій та є засобом недопущення їх використання ані як засобу для отримання необґрунтованих доходів, ані як способу уникнути відповідальності. У питанні про зменшення розміру неустойки, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, суд щоразу виходить із конкретних обставин.
Такий підхід є усталеним у судовій практиці Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі №914/3231/16, від 10.08.2023 у справі №910/8725/22, від 26.09.2023 у справі №910/22026/21, від 02.11.2023 у справі №910/13000/22, від 07.11.2023 у справі №924/215/23, від 09.11.2023 у справі №902/919/22).
Зменшуючи у цій справі розмір пені із заявленої суми 57542,40 грн до 40279,68 грн та розмір 20% штрафу із заявленої суми 103680,00 грн до 72576,00 грн, місцевий господарський суд, беручи до уваги правову природу неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та заходу цивільно-правової відповідальності, виходив із сукупності обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про співмірність неустойки з наслідками порушення, а саме: часткового виконання відповідачем договірних зобов`язань (поставлено одну партію товару, що становить 47,83 % від загальної вартості договору); майнового стану відповідача, на який вплинуло знищення його майна внаслідок ракетних обстрілів російської федерації, що підтверджено належними доказами; відсутності доказів заподіяння позивачу збитків унаслідок порушення умов договору.
Скаржник за текстом апеляційної скарги жодним чином не доводить, що з урахуванням наведених вище висновків Верховного Суду щодо застосування положень ст.551 ЦК України, виходячи з конкретних обставин цієї справи, визначена місцевим господарським судом сума неустойки (пені та 20% штрафу) не узгоджується з компенсаційним характером неустойки, головною метою якої, як зазначалось, є саме стимулювання боржника до належного виконання основного зобов`язання, а не збагачення кредитора за рахунок боржника.
Також скаржник жодним чином не спростовує висновки, що за обставин цієї справи визначений внаслідок зменшення розмір неустойки є справедливим, доцільним, обґрунтованим, таким, що цілком відповідає принципу верховенства права, а також є проявом балансу між інтересами кредитора та боржника.
Колегія суддів вважає, що у цьому конкретному випадку суд першої інстанції, врахувавши принципи справедливості, добросовісності, розумності та пропорційності, правомірно встановив, що зменшення на 30 % пені (у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, строк передачі якого порушено, за кожен день прострочення) та штрафу (у розмірі 20% від вартості непереданого товару), що підлягають стягненню з відповідача, є співмірним у контексті балансу інтересів сторін та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для обох сторін спору.
Колегія суддів вважає, що застосоване судом першої інстанції зменшення вищезазначених штрафних санкцій на 30% не позбавляє позивача можливості отримання передбаченої договором компенсації за неналежне виконання його умов та стимулюватиме боржника до належного виконання покладених на нього договірних зобов`язань.
Оскільки відповідач не довів допустимими доказами наявності обставин, які суттєво перешкоджали б виконати зобов`язання у визначений договором строк, відтак, як слушно зауважив суд першої інстанції, подальше зменшення розміру штрафних санкцій може призвести до втрати неустойкою своїх функцій, що є недопустимим.
Отже, колегія суддів погоджується з висновками та мотивами суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні щодо часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених до стягнення пені та 20% штрафу.
Доводи позивача, наведені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують. Визначених процесуальним законом підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах наведених у апеляційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття апеляційного провадження, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги Інституту без задоволення, а рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.04.2026 у справі №909/168/26 – без змін.

Розподіл судових витрат.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати зі сплати судового збору за її подання, в силу приписів ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 281-284, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Інституту спеціального зв`язку та захисту інформації Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського" від 04.05.2026 (вх.№01-05/1353/26 від 04.05.2026) залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.04.2026 у справі №909/168/26 залишити без змін.
3. Матеріали справи №909/168/26 повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст. ст. 287-291 ГПК України.

Головуючий суддя (суддя-доповідач) Прядко О.В.

Суддя Манюк П.Т.

Суддя Рим Т.Я.