Справа №461/5513/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 серпня 2026 року          м.Львів
Галицький районний суд м. Львова в складі:
головуючого судді   Мироненко Л.Д.,
за участю секретаря   Божик М.І.,
позивача     ОСОБА_1 ,
представника позивача   ОСОБА_2 ,
представника відповідача   Трач М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ліцею «Львівський» Львівської міської ради про визнання та скасування наказу у частині звільнення та поновлення на роботі,-

Зміст позовних вимог.

Згідно позовної заяви, 28 серпня 2013 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу до закладу освіти, правонаступником якого є Ліцей «Львівський» Львівської міської ради, на посаду вчителя початкових класів на час соціальної відпустки основної працівниці. Надалі позивачку було переведено на посаду вихователя групи подовженого дня (далі - вихователь ГПД). З 18 березня 2019 року трудові відносини за цією посадою оформлювалися відповідачем як строкові. Водночас позивачка безперервно виконувала одну й ту саму постійну трудову функцію, а строк щороку продовжувався/переукладався.
29 квітня 2026 року відповідач повідомив позивачку про намір припинити трудові відносини 19 червня 2026 року у зв`язку із закінченням строку договору. 20 травня 2026 року позивачка письмово звернулася до відповідача із заявою, у якій просила надати документи про підстави переведення на строковий договір, повідомити про всі вакансії, що відповідають її кваліфікації, та надати можливість укласти безстроковий трудовий договір. У відповіді від 10.06.2026 відповідач не назвав жодної конкретної об`єктивної підстави строковості й повідомив, що не володіє повними даними про мережу груп, педагогічне навантаження та кадрові зміни на 2026/2027 навчальний рік. 
03 червня 2026 року позивачка окремо подала заяву з проханням перевести її на безстроковий трудовий договір, а також заяву про ознайомлення з усіма вакантними посадами, які відповідають її освіті та кваліфікації. Листом від 12.06.2026 відповідач знову послався лише на відсутність остаточних даних щодо наступного навчального року. Переліку вакансій, штатного розпису, тарифікації чи чіткого підтвердження відсутності будь-яких підходящих посад позивачці не надали. За наявною у позивачки інформацією, посада вихователя ГПД після її звільнення не була заміщена іншою особою та не була ліквідована. Відповідач у листуванні також не стверджував про ліквідацію посади чи припинення потреби у відповідній трудовій функції. Точні відомості про штат, тарифікацію, мережу груп та кадрові призначення перебувають виключно у володінні відповідача. 
Наказом директора Ліцею «Львівський» від 11.06.2026 № 189-к позивачку було звільнено 19.06.2026 з посади вихователя ГПД у зв`язку із закінченням строку трудового договору за пунктом 2 статті 36 КЗпП України. Копію наказу направлено поштою супровідним листом від 19.06.2026; поштове відправлення оформлене 23.06.2026 за №R790550006333 та було вручене позивачці 07.07.2026. Копію наказу про звільнення позивачка фактично отримала 07.07.2026. 
На думку позивача, оскільки відповідач не навів та документально не підтвердив жодної з виняткових підстав частини другої статті 23 КЗпП України, щорічне переукладення договору з позивачкою спричинило наслідок, установлений статтею 39-1 КЗпП України, а саме трудові відносини набули безстрокового характеру. 
Звертає увагу, що відповідач не виконав обов`язку повідомити про вакансії та забезпечити рівну можливість укласти безстроковий договір з позивачем. З урахуванням вищевикладеного, позивач просила суд:
-визнати незаконним та скасувати наказ директора Ліцею «Львівський» Львівської міської ради від 11 червня 2026 року № 189-к в частині звільнення 19 червня 2026 року з посади вихователя групи подовженого дня за пунктом 2 статті 36 КЗпП України;
-поновити на посаді вихователя групи подовженого дня Ліцею «Львівський» Львівської міської ради з 20 червня 2026 року;
-стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 червня 2026 року до дня ухвалення рішення суду, обчислений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, з утриманням під час виплати податків і зборів, установлених законом;
-допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та присудження виплати заробітної плати за один місяць.

Позиції сторін в судовому засіданні.

Сторона позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовільнити.
Представник відповідача у відзиві та у судовому засіданні категорично заперечив проти задоволення позовних вимог та заначив наступне.
Строковий характер трудових відносин між позивачем та відповідачем на різних етапах випливав з різних за змістом підстав. Так, з 28 серпня 2013 року по 18 березня 2019 року підставою виступала подія, тобто строковий трудовий договір укладався на час перебування основного працівника у соціальній відпустці; з 18 березня 2019 року по 19 червня 2026 року підставою виступав характер виконуваної роботи.
Відповідно до частини 3 статті 10 Закону України «Про повну загальну середню освіту», освітній процес у закладах загальної середньої освіти організовується в межах навчального року, що розпочинається у День знань - 1 вересня, триває не менше 175 навчальних днів і закінчується не пізніше 1 липня наступного року. Якщо 1 вересня припадає на вихідний день, навчальний рік розпочинається у перший за ним робочий день.
Згідно з пунктами 5, 6 Порядку створення груп подовженого дня у державних і комунальних закладах загальної середньої освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 25 червня 2018 року № 677 (далі - Порядок № 677) групи подовженого дня створюються та функціонують відповідно до рішення засновника закладу загальної середньої освіти за письмовими зверненнями батьків, інших законних представників учнів. На підставі рішення засновника керівник закладу загальної середньої освіти видає наказ про організацію діяльності групи подовженого дня. Гранична наповнюваність груп подовженого дня становить не більше 30 учнів. Рішення про встановлення меншої чисельності учнів групи подовженого дня приймає керівник закладу загальної середньої освіти за погодженням із засновником закладу загальної середньої освіти. Зарахування учнів до групи подовженого дня та їх відрахування з неї здійснюються згідно з наказом керівника закладу загальної середньої освіти на підставі відповідної заяви батьків або інших законних представників учнів. Заяви про зарахування учнів до групи подовженого дня приймаються протягом навчального року ”. Функціонування груп подовженого дня в закладі освіти передбачає їх утворення на конкретний навчальний період, яке зійснюється в граничних межах наповнюваності груп. Оцінюючи специфіку роботи групи подовженого дня її утворення залежить від надходження заяви батьків або інших законних представників учнів протягом навчального року. Порядок № 677 закладає динамічний процес прийняття заяв про зарахування та встановлює обов`язок для керівника приймати рішення та погоджувати його із засновником закладу загальної середньої освіти, щодо встановлення меншої чисельності учнів групи подовженого дня
З вищезгаданого випливають ключові ознаки, які не дають можливості встановити трудові відносини на невизначений строк з вихователем групи подовженого дня, зважаючи на характер роботи, на цій посаді, а саме :
- неможливість прогнозувати кількість поданих заяв про зарахування учнів до групи подовженого дня, зважаючи на те, що вони можуть подаватися протягом навчального року;
- кількість утворюваних груп подовженого дня та потреба у відповідній штатній одиниці вихователя безпосередньо залежить від фактичної кількості поданих заяв батьків (законних представників) учнів, а рішення про утворення групи з меншою, ніж гранична, чисельністю учнів приймається керівником закладу освіти лише за погодженням із засновником, що додатково підтверджує змінний, нестабільний характер потреби у зазначеній посаді. 
Відповідно до підпункту 2 пункту 2-1 Розділу X Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про повну загальну середню освіту» “Під час дії воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні": тривалість навчального року, дата його початку та/або закінчення визначаються Кабінетом Міністрів України.
Сторона відповідача вказує, що вищенаведене дозволяє зробити висновок про характер роботи вихователя групи подовженого дня, що передбачає залучення такого за наявності достатньої кількості заяв про зарахування учнів та відповідного рішення керівника закладу освіти (а за потреби встановлення меншої, ніж гранична, чисельності учнів групи — за погодженням із засновником) щодо утворення (функціонування) конкретної групи подовженого дня та часових рамок періоду її діяльності, що в сукупності факторів не дозволяє роботодавцю встановити трудові відносини на невизначений строк, оскільки більшість чинників не є постійними, сталими. За відсутності необхідних заяв батьків або інших законних представників учнів щодо зарахування учнів до груп подовженого дня відсутня підстава для утворення таких груп, а отже і залучення до роботи вихователів. Оскільки заяви про зарахування учнів до групи подовженого дня можуть подаватися протягом навчального року, а конкретна кількість та наповнюваність груп щороку залежить від фактичного волевиявлення батьків (законних представників) учнів і рішення засновника, можна дійти обґрунтованого висновку, що потреба у відповідній штатній одиниці вихователя групи подовженого дня має тимчасовий, змінний характер, обумовлений організаційними обставинами конкретного навчального року. Таким чином, наявність та кількість груп подовженого дня у закладі освіти в кожному конкретному навчальному році є похідною величиною, яка формується послідовно: - подання батьками (законними представниками) учнів заяв про зарахування до групи подовженого дня;- прийняття засновником закладу освіти рішення (погодження) щодо утворення відповідної групи (груп);- видання керівником закладу освіти наказу про організацію діяльності групи подовженого дня фактична наявність (або відсутність) утвореної групи у конкретному навчальному році;- виникнення потреби у відповідній штатній одиниці вихователя групи подовженого дня. Саме ця послідовність, а не сама лише статистична змінюваність кількості заяв, обумовлює неможливість встановлення з вихователем групи подовженого дня трудових відносин на невизначений строк, оскільки на кожному з наведених етапів існування посади залежить від рішень, які приймаються повторно протягом кожного навчального року
З огляду на вищенаведене, строковий характер виконуваної роботи позивача не дозволяв роботодавцю встановити трудові відносини з позивачем на невизначений строк. 

Мотиви прийняття рішення судом.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).
Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. 
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Згідно з частинами першою, третьої статті 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.
Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін.
У статті 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. 
Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Роботодавець зобов`язаний інформувати працівників, які працюють за строковим трудовим договором, про вакансії, що відповідають їх кваліфікації та передбачають можливість укладення безстрокового трудового договору, а також забезпечити рівні можливості таких працівників для його укладення.
Відповідно до статті 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.
При цьому, трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.
Таким чином, строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Отже, строковий трудовий договір може бути укладено лише у випадку, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк. Таким чином, умовами укладення строкового трудового договору є: 1) характер виконуваної роботи; 2) умови виконання роботи; 3) інтереси працівника; 4) інші випадки, передбачені законодавчими актами.
Судовим розглядом було встановлено, що 28 серпня 2013 року ОСОБА_1 прийнято на роботу до закладу освіти, правонаступником якого є Ліцей «Львівський» Львівської міської ради, на посаду вчителя початкових класів на час соціальної відпустки основної працівниці(наказ від 28.08.2013 № 08-10/159).
В подальшому, позивача переведено на посаду вихователя групи подовженого дня (далі - вихователь ГПД).
З 18 березня 2019 року трудові відносини за цією посадою оформлювалися відповідачем як строкові:
- з 18.03.2019 до 29.05.2020 — наказ від 18.03.2019 № 67-к 
- з 30.05.2020 до 31.05.2021 — наказ від 29.05.2020 № 77-к «Про продовження строкового трудового договору ОСОБА_1 »;
- з 01.06.2021 до 01.06.2022 — наказ від 31.05.2021 № 93-к «Про продовження строкового трудового договору ОСОБА_1 »;
- з 02.06.2022 до 02.06.2023 — наказ від 02.06.2022 № 90-к «Про продовження строкового трудового договору ОСОБА_1 »;
- з 03.06.2023 до 03.06.2024 — наказ від 03.06.2023 № 160-к «Про продовження строкового трудового договору ОСОБА_1 »;
- з 04.06.2024 до 04.06.2025 — наказ від 04.06.2024 № 177-к «Про продовження строкового трудового договору ОСОБА_1 »; 
-з 04.06.2025 до 19.06.2026 — наказ від 30.05.2025 № 179-к «Про продовження строкового трудового договору ОСОБА_1 ». 
29 квітня 2026 року відповідач повідомив позивача про намір припинити трудові відносини у зв`язку із закінченням строку договору.
11 червня 2026 року наказом № 189-к «Про припинення дії трудового договору ОСОБА_1 » позивача було звільнено з посади з 19 червня 2026 року.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи розподіл обов`язків доказування у трудових спорах, роботодавець має довести законність звільнення працівника з роботи.
З огляду на вказані вище норми матеріального права підставою для укладення строкового трудового договору на вимогу працівника є його заява про прийняття на роботу, в якій вказуються обставини або причини, що спонукають працівника найматися на роботу за строковим трудовим договором, а також строк, протягом якого він працюватиме.
При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).
Строк, на який працівник наймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. У трудовій книжці робиться запис без посилання на строковий характер трудових відносин.
У статті 36 КЗпП України передбачено підставу припинення трудового договору, що укладався на певний строк: коли трудовий договір укладався до настання певного факту, такий договір вважається укладеним на певний строк.
Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає окремої заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив у заяві про прийняття на роботу за строковим трудовим договором та шляхом підписання самого строкового трудового договору.
Закінчення строку дії трудового договору і видання у зв`язку із цим наказу про звільнення не є ініціативою щодо розірвання трудового договору, а лише доводить відсутність ініціативи та наміру роботодавця переукласти або продовжити трудовий договір, трудові відносини.
Отже, у тих випадках, коли трудовий договір укладався до настання певної події, такий договір вважається укладеним на певний строк, тому настання обумовленого факту є підставою для припинення трудового договору у зв`язку із закінченням строку.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2021 року у справі № 266/3163/16-ц, провадження № 61-15154св19, від 13 листопада 2019 року у справі № 522/7888/16-ц, провадження № 61-12883св18.
Строковий трудовий договір може укладатися як під час прийняття на роботу, так і згодом, якщо є підстави для укладання (переукладання) строкового трудового договору, а саме: якщо трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви працівника.
Укладення трудового договору на визначений строк при відсутності умов, зазначених у частині другій статті 23 КЗпП України, є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку. Тобто такі договори вважатимуться укладеними на невизначений строк від часу їх укладення.
Аналізуючи вказані норми матеріального права, можна дійти висновку про відсутність в законодавстві заборони щодо укладення строкового трудового договору, якщо на те є воля сторін.
Волевиявлення позивача на укладення строкового трудового договору підтверджується наданими суду заявами ОСОБА_1 , наказами і не заперечувалося стороною позивача у судовому засіданні.
Суд погоджується з позицією сторони відповідача, що строковість обіймання посади вихователя групи подовженого дня обумовлена характером роботи на цій посаді, а саме : неможливістю прогнозувати кількість поданих заяв про зарахування учнів до групи подовженого дня; кількість утворюваних груп подовженого дня та потреби у відповідній штатній одиниці вихователя в залежності від фактичної кількості поданих заяв батьків (законних представників) учнів, тобто носить змінний, нестабільний характер потреби у зазначеній посаді закладу освіти.
Встановлені судом обставини свідчать про обізнаність та згоду позивача на укладення строкового трудового договору. Отже, ОСОБА_1 мала усвідомлювати строковий характер трудових правовідносин, а також вірогідність їх припинення після закінчення строку дії трудового договору.
Разом з тим, позивач не оспорювала правомірність укладення з ним саме строкового трудового договору. Вказана умова трудового договору не визнана недійсною та презумпція її правомірності у встановленому порядку не спростована. Працівник був проінформований про умови укладеного з ним строкового трудового договору, зокрема, щодо терміну його дії, погодився з ними, неодноразово подаючи відповідні заяви про укладення з ним строкового трудового договору,
Установивши, що строк дії трудового договору з позивачем закінчується, відповідач не виявив свою волю на його продовження та прийняв рішення про припинення з позивачем трудових відносин відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України. Такі дії сторони відповідача суд визнає обгрунтованими та приходить до висновку про законність звільнення позивача відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору.
Враховуючи відсутність підстав для визнання незаконним та скасування наказу №189-к «Про припинення дії трудового договору ОСОБА_1 », підстав для поновлення її на посаді також немає, відповідно немає підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки вказані вимоги мають похідний характер від основної вимоги про визнання незаконним наказу про звільнення.
Також суд зауважує, що невиконання роботодавцем обов`язку, передбаченого частиною третьою статті 23 КЗпП України, щодо інформування працівника, який працює за строковим трудовим договором, про наявні вакансії не є підставою для продовження трудових відносин за договором, строк якого закінчився, та не змінює підставу припинення трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України.
Керуючись ст. 4, 12, 13, 76–81, 89, 259, 263–265 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Ліцею «Львівський» Львівської міської ради про визнання незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу,– відмовити повністю.
Повний текст рішення виготовлено 24 серпня 2026 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя        Л.Д. Мироненко