Справа №521/16771/25
Провадження №2/522/1202/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ)
21 липня 2026 року       м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:
головуючої - судді Косіциної В.В.,
розглянувши на підставі наявних матеріалів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав,-
ВСТАНОВИВ:
05 листопада 2025 року Приморського районного суду м. Одеси за підсудністю надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, у якій позивачка просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини - ОСОБА_3 .
За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Косіциній В.В.
Разом із позовом до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про витребування висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, у якому заявник просив долучити Відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради надати до суду висновок щодо доцільності (недоцільності) позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стосовно дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою суду від 17 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку загального позовного провадження. Надано відповідачеві 15-ти денний строк для подання відзиву. Задоволено клопотання про витребування доказів. Підготовче засідання по справі призначено на 10 грудня 2025 року.
У підготовче засідання, призначене на 10 грудня 2025 року учасники справи - не з`явилися. У зв`язку із неявкою учасників справи та відсутністю висновку органу опіки та піклування відкладено підготовче засідання на 05 лютого 2026 року.
27 січня 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
У підготовче засідання, призначене на 05 лютого 2026 року учасники справи - не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання клопотання позивачки - задоволено, відкладено підготовчий розгляд справи на 17 березня 2026 року.
23 лютого 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси від ПРА ОМР надійшов висновок про доцільні позбавлення ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина.
Підготовче засідання, призначене на 17 березня 2026 року не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючої на лікарняному. Наступне підготовче засідання призначено на 15 квітня 2026 року.
15 квітня 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання ОСОБА_1 , у якій заявниця просила викликати та допитати в якості свідка ОСОБА_4 та долучити до матеріалів справи відеозапис із ОСОБА_2 .
У підготовче засідання, призначене на 15 квітня 2026 року з`явилася позивачка. Інші учасники справи - не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. У судовому засіданні заслухано думку дитини. Ухвалою суду від 15 квітня 2026 року клопотання позивачки про виклик свідків - задоволено. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 02 червня 2026 року.
У судове засідання, призначене на 02 червня 2026 року учасники справи - не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання відкладено розгляд справи на 17 червня 2026 року у зв`язку із першою неявкою учасників справи.
У судове засідання, призначене на 17 червня 2026 року з`явився позивач. Інші учасники справи у судове засідання - не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Здійснено допит свідка - ОСОБА_4 . Відкладено судовий розгляд на 21 липня 2026 року.
17 червня 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 про розгляд справи без участі, у якій остання не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
У судове засідання, призначене на 21 липня 2026 року учасники справи у судове засідання - не з`явилися, хочу були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. 
Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи - не надходило.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Враховуючи те, що учасники справи у судове засідання - не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, а неявка учасників справи у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання прийнято рішення здійснити заочний розгляд справи за відсутності сторін на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.
Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
23.11.2011 року Першим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12.08.2014 у справі № 523/8985/14-ц.
В період шлюбу, а саме, ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , відповідно до якого матір`ю дитини є ОСОБА_1 , батьком - ОСОБА_2 .
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12.08.2014 у справі № 523/8985/14-ц шлюб між учасниками справи - розірвано, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 650 гривень щомісячно, починаючи з 18.06.2014 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 (дня досягнення повноліття дитиною).
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2020 року у справі №523/13684/20 стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1150,00грн., щомісячно, проте не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 вересня 2020 року, до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Звертаючись до суду із позовом, позивачка зазначає про те, що ОСОБА_2 усвідомлено не виконує свої батьківські обов`язки, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, підготовкою дитини до самостійного життя, зокрема, не забезпечує її нормального харчування, медичного догляду та лікування, у зв`язку з чим, на думку позивачки існують підстави для позбавлення її батьківських прав.
Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України).
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню.
Статтею 18 Конвенції про права дитини передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.
Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан.
Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Згідно ст.166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини.
Згідно із ч.1 ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до положень статті 214 СК України, ч.1 ст. 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад.
У постанові Верховного Суду від 8 червня 2022 року у справі № 362/4847/20 вказано, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
На підтвердження того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, позивачка надала до суду копію довідки про наявність заборгованості за сплати аліментів від 17.09.2025, відповідно до якої, у ОСОБА_2 на підставі виконавчого листа у справі №523/13684/20 станом на 17.09.2025 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої з вересня 2020 року становить 84 532,00 гривень.
Відповідно до акту про проживання від 22 серпня 2025 року, що підписаний ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , дитина - ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю за адерсою: АДРЕСА_1 з 2003 року по теперішній час.
Згідно характеристики від 18.08.2025, що складена Одеським ліцеєм №14 ОМР, ОСОБА_3 навчається в ліцеї з 1 класу. Має навчальні досягнення середнього рівня. Має довільну здорову, слухову пам`ять, виявляє логічне та творче мислення. Учень не завжди проявляє достатню наполегливість у виконанні завдань з предметів природничо-математичного циклу. Разом з тим, має виражені творчі здібності, особливо виявляє себе в практичній діяльності. Учень має потенціал для розвитку, особливо у сфері прикладного мистецтва та творчих дисциплін. Мати - ОСОБА_1 та вітчим - ОСОБА_10 беруть активну участь в навчанні та вихованні сина.
У відповіді КНП «Дитяча міська поліклініка №2» ОМР від 22.08.2005 №565, неповнолітній ОСОБА_3 перебуває під спостереженням поліклініки з дня народження. Декларація про вибір лікаря, що надає первинну медичну допомогу укладена з лікарем-педіатром закладу ОСОБА_11 та законним представником дитини - ОСОБА_1 . Під час відвідування поліклініки та проведення профілактичних щеплень згоду на щеплення підписувала мати.
Відповідно до характеристики, складеної ОСОБА_8 , батько дитини - ОСОБА_2 протягом усього часу від народження дитини не брав участі в її житті та вихованні. Мати дитини сумлінно виконує свої батьківські обов`язки, прикладає всі зусилля для повноцінного забезпечення дитини всім необхідним.
Згідно характеристики, складеної ОСОБА_9 , ОСОБА_1 добропорядна людина, добре ставиться до своїх дітей, намагається задовольнити усі їх потреби. Син - ОСОБА_3 охайний, одягається за власним смаком, привітний та дружелюбний. Його батько не проживає з дитиною, не приходить у гості. Участі у вихованні сина - не бере.
У характеристиці, що складена ОСОБА_10 зазначено, що він є вітчимом дитини з 2015 року. За цей період батька ОСОБА_3 від бачив два рази. Вказано, що батько дитини за весь час не проявляв інтересу до життя чи інтересів дитини. Жодного разу не приїздив у гості. Участі у вихованні чи житті дитини - не бере.
Також, у судовому засідання, призначеному на 17 червня 2026 року було допитано в якості свідка ОСОБА_4 , який пояснив, що відповідач є його братом. Вказав, що ОСОБА_2 веде аморальний спосіб життя, практично не спілкується з дитиною. Зазначив, що була ситуація, коли він купив ОСОБА_3 планшет, але через декілька днів забрав його назад..
Зі змісту ЄДРСР вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності.
У статті 171 СК України вказано, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.
Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.
Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
У постанові ВС від 28 жовтня 2020 року у справі № 241/47/19 (провадження № 61-5726св20) зауважено, що з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не лише бути вислуханою і почутою, а й брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема у визначенні місця проживання.
У контексті віку дитини при її опитуванні ВС у постанові від 25 березня 2019 року у справі № 165/2240/16-ц (провадження № 61-29942св18) зауважив, що при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини надається належна увага згідно з її віком і зрілістю.
Важливим принципом, що застосується під час розгляду у ЄСПЛ спорів пов`язаних з участю батьків у вихованні дитини, який набув широкого застосування є принцип з`ясування думки дитини.
У п. 72 справи «Н.Т. і інші проти Грузії» вказано, що стаття 12 Конвенції про права дитини - держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю». У Зауваженнях загального порядку № 12, «Право дитини бути заслуханою», CRC / C / GC / 12 від 20 липня 2009 року Комітет зауважив, що право всіх дітей бути заслуханими і сприйнятими з усією серйозністю є одним з основоположних принципів Конвенції». Комітет підкреслює, що в статті 12 не встановлюється будь-якого вікового обмеження щодо права дитини висловлювати свої погляди і вона не заохочує держави-учасники до введення в законодавстві або на практиці вікових обмежень, які б ущемляли право дитини бути почутою, по всім питанням, які стосуються її інтересів.
Принцип «право дитини бути заслуханою» був предметом розгляду у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06 де суд вказав, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей (включно з О.С., якому в грудні 2004 року, коли тривав розгляд справи в суді першої інстанції, було тринадцять років), і що внаслідок виконання рішення про відібрання дітей від батьків їх не лише відокремили від родини, а й помістили в різні заклади. Двоє з них виховуються в іншому місті, далеко від Ромен, де живуть їхні батьки, брати і сестри, і це ускладнює можливість підтримувати регулярні стосунки.
Тому, дотримуючись принципу «з`ясування думки дитини», судом забезпечено участь ОСОБА_3 у судовому засіданні, призначеному на 14 травня 2026 року, який пояснив, що батька бачив востаннє в минулому році. Дитина пояснила, що батько подарував планшет, який він пізніше забрав, а гроші витратив на алкоголь. На Новий рік та на День народження тато не телефонував, подарунки не дарував. Гроші не надсилає. На рибалку, в кіно або в будь-яке інші місце разом не ходили. Батько в цілому не цікавиться його життям. Зазначив, що підтримує позбавлення батьківських прав.
У ч.ч.4-5 ст.19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком / матір`ю своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей. Такий висновок було викладено у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13191/19-ц.
Так, 23 лютого 2026 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , у якому орган опіки та піклування вважав за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3 .
Суд також звертає увагу на те, що під час розгляду справи ОСОБА_2 жодного разу не з`явився у судове засідання.
Будь-яких доказів, спрямованих на підтвердження того, що ОСОБА_2 належним чином виконує свої батьківські обов`язки та бере участь у вихованні неповнолітнього ОСОБА_3 суду надано не було.
У постанові КЦС ВС від 13.07.2022 у справі № 366/2047/18 зазначено, що суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Верховний Суд зазначає, що позбавлення відповідача батьківських прав здійснене згідно із законом, спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).
Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України»).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України» Суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Тому, враховуючи те, що ОСОБА_2 тривалий час уникає від виконання своїх батьківських обов`язків, як батька дитини, що встановлені положеннями чинного законодавства та фактично відсутній у фізичному та духовному розвитку дитини, беручи до уваги той факт, що сама процедура носить законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав, а доцільність позбавлення ОСОБА_2 підтверджується достатніми та допустимими доказами по справі, суд доходить до висновку про наявність підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітного ОСОБА_3 .
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст.2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 133, 141, ч.4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав- задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , батьківських прав відносного його неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вказаний строк може бути поновлений судом за заявою відповідача, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

Текст рішення складено та підписано 21 липня 2026 року. 

Суддя          Косіцина В.В.