ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 140/11322/24 пров. № А/857/3082/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Кузьмича С.М., Курильця А.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Рівненської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Смокович В.І., 
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Луцьк,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – ФОП ОСОБА_1 ) звернувся в суд з адміністративним позовом до Рівненської митниці, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA204000/2024/000067/1 від 10 липня 2024 року. 
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що через уповноваженого декларанта з метою декларування товару «атракціони парку розваг, атракціони з платформою для сидіння, де глядачам показують фільм або іншим чином переживають віртуальну реальність, а їхнє сидіння рухаються відповідно до видовищ і дій на атракціоні, нові: Атракціони віртуальної реальності VR SPACE WHEEL – 2 шт, серійний номер – М240221UK. – 1 шт., M2402219P. В комплекті з окулярами віртуальної реальності, шнуром живлення, з клавіатурою», на митний пост Рівненської митниці подано митну декларацію (МД), що відповідно до положень статті 264 Митного кодексу України зареєстрована за № 24UA204080006884U7. Вважаючи, що митна вартість ввезених товарів не підтверджена, Рівненською митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів щодо товару № 1 - № UA204000/2024/000067/1 та складено картку відмови у прийнятті митої декларації № UA204000/2024/000170. Не погоджується із сумнівами та твердженнями митного органу у графі № 33 рішення про коригування митної вартості, переконаний, що митним органом не враховано належним чином фактичні обставини справи та усі подані документи. Вказує, що ввезення товару на митну територію України відбувалось на підставі Контракту № 0109/1-2023, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та експортером – компанією MOVIE POWER COMPANY. В подальшому проформу-інвойс виставлено на три одиниці товару, загальною вартістю 30 100 доларів США. Однак, товари було відправлено в адресу ФОП ОСОБА_1 окремими партіями. Зокрема, при ввезенні товару за митною декларацією № 24UA204080006884U7 ввезено товару на загальну суму 4000,00 доларів США, на цю партію товарів складено рахунок-фактура № УС17012024/2. Зауважує, що долучена до матеріалів справи платіжна інструкція підтверджує факт оплати за всю партію товарів, тобто на 30 100 доларів США, саме тому зобов`язання зі сторони отримувача товару виконано у повному обсязі. Просить врахувати, що надана до митного оформлення платіжна інструкція є належним підтвердженням проведеної оплати, вартісні показники узгоджуються з тими, що вказані в рахунках-фактурах. Стосовно акта приймання-передачі товару, як підтвердження переходу права власності вказує, що фактично до моменту завершення митного оформлення товарів Покупець фактично ще не отримав фізично товари, таким чином, акт приймання-передачі складається після фізичного отримання товару та відповідно до статті 53 Митного кодексу України такий документ не є обов`язковим для підтвердження митної вартості товарів. Окрім того, сумніви представників митного органу з приводу того, що зі сторони позивача документально не підтверджено витрати на транспортування товарів у країні-експорту не заслуговують на увагу з огляду на те, що базис умов доставлення DAP передбачає, що всі витрати на транспортування (в тому числі і по території країни-експорту) включаються до вартості товарів. Саме тому формуючи рахунки-інвойс експортери закладали вартість транспортування таких товарів. Щодо наявності штампів на міжнародній автотранспортній накладній перевізників, зауважує, що експортер не обмежений у праві вибору того чи іншого перевізника, або ж самостійно власними засобами здійснювати таке доставлення. Таким чином, інших документів щодо поставки товару зі сторони позивача надавати не було необхідності, в тому числі, котрі підтверджували б вартість страхування не було необхідності. Просить суд врахувати, що інформація з комерційних сайтів не може бути єдиним джерелом інформації на підставі якої митний орган коригує митну вартість ввезеного позивачем товару. Крім того, Рівненська митниця посилається на виключно на інформацію про марку нібито аналогічного товару, без конкретизації моделі, серії, року виготовлення, інших характеристик. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що митний орган, здійснюючи контроль правильності визначення митної вартості товарів відповідно до статей 53, 54 Митного кодексу України, мав обґрунтовані сумніви щодо достовірності заявленої декларантом митної вартості, оскільки подані до митного оформлення документи містили розбіжності щодо умов поставки товару, транспортних витрат, підтвердження факту оплати та ідентифікації платіжного документа із конкретною партією товару. Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до статей 49, 51, 52, 53, 57 МК України саме декларант зобов`язаний надати достовірні та документально підтверджені відомості про митну вартість товару, а митний орган має право витребувати додаткові документи у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо правильності її визначення. Оскільки надані документи не усунули виявлених розбіжностей, а додаткові документи, витребувані митницею, не були надані належним чином, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність відмови у застосуванні першого методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту). Враховуючи неможливість підтвердження заявленої митної вартості за основним методом, Рівненська митниця правомірно застосувала другорядний метод визначення митної вартості відповідно до статей 57, 60 МК України, використавши наявну цінову інформацію, у зв`язку з чим рішення про коригування митної вартості товарів визнано таким, що прийняте в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством України.
Не погодившись з прийнятим рішенням, ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що судом не було належним чином враховано, що надані декларантом документи підтверджували дійсну митну вартість товарів, визначену за основним методом відповідно до положень Митного кодексу України. Вказує, що платіжна інструкція № 19JBKLO3 від 11.03.2024 підтверджує факт здійснення передоплати за товар відповідно до умов контракту № 0109/1-2023, а її зміст відповідає вимогам законодавства щодо підтвердження здійснення платежу. Також наголошує, що за умовами поставки DAP Інкотермс 2010 витрати на транспортування включені до вартості товару, у зв`язку з чим відсутність окремих транспортних документів не може бути підставою для коригування митної вартості. Вказує, що митний орган не довів наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності заявленої митної вартості, не навів конкретних розбіжностей у поданих документах та безпідставно здійснив коригування митної вартості на підставі інформації з ЄАІС та комерційного сайту, без проведення належного порівняльного аналізу товарів, чим порушив вимоги ст.ст. 53, 55, 57, 58, 64 МК України. Посилається на правові висновки Верховного Суду щодо необхідності доведення митним органом обґрунтованості сумнівів та неможливості визначення митної вартості за першим методом, а також зазначає, що рішення про коригування митної вартості не містить належного обґрунтування числового значення скоригованої вартості та джерел інформації, використаних митним органом. 
Представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог.
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України) /
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення в частині задоволення позовних вимог не оскаржене, тому відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України в апеляційному порядку не переглядається.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, між ФОП ОСОБА_1 (Покупець) та експортером – компанією MOVIE POWER COMPANY (Продавець) укладений Договір від 01 вересня 2023 року № 0109/1-2023 (далі – Контракт), за умовами якого Продавець продає, а Покупець купує техніку, супутнє обладнання та комплектуючі в кількості та за цінами і на умовах вказаних в Додатках (специфікаціях, які є невід`ємною частиною Контракту). Загальна сума Контракту становить 200 000,00 доларів США.
Продавець поставляє Продукцію на умовах DAP з Гуанчжоу, Китай до міста Луцьк, Україна, що вказується в Специфікаціях та рахунках (пункт 2.1. Контракту).
У відповідності до пункту 2.2 Контракту Продавець здійснює поставку товару протягом 120 календарних днів з моменту надходження 100% попередньої оплати на розрахунковий рахунок Продавця.
Право власності на Товар переходить від Продавця до Покупця на розрахунковий рахунок Продавця і підтверджується актом прийому-передачі Товару (Розділ 7 Контракту) (а.с. 20-22).
На виконання умов зазначеного Контракту Movie Power Company Limited здійснено оформлення проформи інвойс від 17 січня 2024 року № YC17012024 на загальну суму 30 100,00 доларів США (зворот а.с. 16).
В подальшому, 10 травня 2024 року, здійснено оформлення комерційного інвойсу №№ YC17012024/2 на суму 4000,00 доларів США (а.с. 17)
ФОП ОСОБА_1 через уповноваженого декларанта, подав до Рівненської митниці МД № 24UA204080006884U7 з метою здійснення митного оформлення товару: Атракціони парку розваг, атракціони з платформою для сидіння, де глядачам показують фільм або іншим чином переживають віртуальну реальність, а їхнє сидіння рухаються відповідно до видовищ і дій на атракціоні, нові: Атракціони віртуальної реальності VR SPACE WHEEL – 2 шт, серійний номер – М240221UK. – 1 шт., M2402219P. В комплекті з окулярами віртуальної реальності , шнуром живлення, з клавіатурою.
У вказаній декларації митна вартість товару визначена за першим методом, на рівні 4000,00 доларів США (а.с. 15).
До митного оформлення разом із вказаною МД декларант подав такі документи: пакувальний лист від 10 травня 2024 року; рахунок-проформа від 17 січня 2024 року; рахунок-фактура від 10 травня 2024 року YC17012024/2; Коносамент від 12 травня 2024 року; автотранспортна накладна від 03 липня 2024 року № UN/2024/3; декларація про походження товару від 10 травня 2024 року YC17012024/2; банківський платіжний документ від 11 березня 2024 року 19JBKLO3; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від 05 липня 2024 року № 20; документ, що підтверджує вартість перевезення від 05 липня 2024 року; доповнення до зовнішньоекономічного договору (Специфікація № YC17012024/2); Контракт від 01 вересня 2023 року № 0109/1-2023; внутрішній договір (Контракт) доручення від 08 липня 2024 року № 08/07/1; внутрішній договір (Контракт) доручення від 09 липня 2024 року № 09/07/1; договір (контракт) про перевезення від 01 липня 2024 року № 1 (зворот арк. спр. 16-22).
При проведенні у відповідності до положень статті 54 МК України контролю правильності визначення декларантом митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення за митною декларацією, встановлено наступне:
- відповідно до пункту 2.1 Контракту від 01 березня 2023 року № 0109/1-2023 продавець поставляє продукцію на умовах DAP з Гуанчжоу, Китай до міста Луцьк, Україна, що вказується в специфікаціях та рахунках, відповідно до Інкотермс-2020. Однак, даний пункт не кореспондується інформацією наявною в пакувальному листі від 10 травня 2024 року №YC17012024/2, рахунку-проформі від 17 січня 2024 року №YC17012024, інвойсі від 10 травня 2024 року №YC17012024/2 та специфікації від 10 травня 2024 року №YC17012024/2; 
- відповідно до Розділу 7 Контракту від 01 березня 2023 року № 0109/1-2023 право власності на товар переходить від Продавця до Покупця після надходження 100% оплати за продукцію на розрахунковий рахунок продавця і підтверджується актом прийому-передачі товару, однак останній надано не було;
- місце завантаження в пакувальному листі від 10 травня 2024 року №YC17012024/2 зазначене Zhongshan (Китай), однак відповідно до коносаменту від 12 травня 2024 року №WMSS24042145B, товар був завантажений на судно в порту Yantian (Китай) – відповідно товаротранспортні документи за маршрутом Zhongshan - Yantian – відсутні; 
- відповідно до коносаменту від 12 травня 2024 року №WMSS24042145B товар з Китаю надійшов до порту Гданськ, далі, відповідно до автотранспортної накладної від 03 липня 2024 року №UN/2024/3 та рахунку про транспортно-експедиційні послуги від 05 липня 2024 року №20, доставка відбувалася автомобільним транспортом, однак в автотранспортній накладній від 03 липня 2024 року №UN/2024/3 зазначено місце завантаження товару – Гдиня (Польща), відповідно товаротранспортні документи за маршрутом Гданськ - Гдиня – відсутні; 
- платіжна інструкція в іноземній валюті від 11 березня 2024 року №19JBKLO3 розглянута, але не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує факт оплати за оцінюваний товар, оскільки не містить обов`язкових реквізитів платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металів, визначених Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 28 липня 2008 року №216, а саме в графі «рахунок отримувача» зазначено український рахунок АТ КБ «Приватбанк» (є також надавачем платіжних послуг платника). Платіжна інструкція в іноземній валюті – це розпорядження щодо виконання платіжної операції та не є підтвердженням фактичного переказу коштів на рахунок продавця. Поряд з тим, у графі «Призначення платежу» платіжної інструкція в іноземній валюті від 11 березня 2024 року №19JBKLO3 зазначено лише реквізити Контракту від 01 вересня 2023 року №0109/1-2023, проте, у Контракті не зазначено вартість оцінюваної партії товарів. Таким чином, платіжну інструкції від 11 березня 2024 року №19JBKLO3 не можливо пов`язати з оцінюваною партією товарів; 
- в рахунку від 05 липня 2024 року №20 відсутні реквізити договору на перевезення, до якого надано рахунок.
Враховуючи викладені критерії, декларанту направлено електронне повідомлення про необхідність надання додаткових документів для підтвердження заявленого рівня митної вартості, а саме: висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією з урахуванням фактичного технічного стану імпортованого товару; виписку з бухгалтерської документації продавця про формування ціни товару на заявлених комерційних умовах поставки; акт прийому-передачі товару; документи, які підтверджують факт оплати товару; транспортні (перевізні) документи, що стосуються перевезення з Zhongshan (Китай) до місця завантаження товару на судно Yantian (Китай); транспортні (перевізні) документи, що стосуються перевезення з порту розвантаження (Гданськ, Польща) до місця завантаження товару на автомобільний транспорт (Гдиня, Польща); каталоги, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копії митних декларацій країни відправлення; банківські платіжні документи щодо сплати рахунку від 05 липня 2024 року №20.
За результатами проведеної відповідно до положень частини четвертої статті 57 МК України процедури консультації з декларантом та у зв`язку із відсутністю у декларанта та митниці прийнятої до застосування (згідно положень глави 9 МК України) інформації щодо вартості операцій щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (статі 59-61 МК України), достовірної та документально підтвердженої інформації щодо складових вартості товарів наданої виробником для обчислення митної вартості за метолом на основі додавання вартості (стаття 63 МК України), що унеможливлює визначення митної вартості шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 МК України, митну вартість товару скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості згідно положень статті 64 МК України.
Митну вартість товару визначено на підставі інформації щодо митної вартості товару «Атракціони віртуальної реальності VR Space Wheel», продавець Guangzhou Movie Power Technology Co., Ltd – 9 500 доларів США/шт (згідно цінової інформації відкритого Інтернет ресурсу www.alibaba.com з урахуванням транспортних витрат з Китаю до України). 
Числове значення митної вартості товару у валюті рахунку становить 19 000,00 доларів США (9 500 дол. США/шт * 2 шт), що з урахуванням курсу Національного Банку України на день подання митної декларації до митного оформлення у національній валюті України становить 773 300,00 грн. 
Рівненська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів від 10 липня 2024 року № UA204000/2024/000067/1 (а.с. 13) та здійснила випуск у вільний обіг товарів здійснено за МД від 11 липня 2024 року №24UA204080006942U8, сума додатково нарахованих митних платежів внаслідок коригування митної вартості товару становить 193328,58 грн (зворот, а.с. 15).
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України (далі МК України) та іншими законами України.
Відповідно до вимог частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товару, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товару.
Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно із частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Як встановлено частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Такими документами є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України).
Відповідно до пункту першого частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Як визначено частиною п`ятою статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості.
У частині третій статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно з частиною четвертою статті 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).
Із наведених норм слідує, що митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товару, порівнянням рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товару, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Спір між сторонами виник щодо правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару, який ввозиться на митну територію України відповідно до МД № 24UA204080006884U7 за основним методом (за ціною договору (контракту).
Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.
Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).
Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Аналіз наведених вище положень МК України дозволяє дійти висновку про те, що підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товару, серед іншого, може слугувати неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другої-четвертої статті 53 МК України, або відсутність у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому, на думку суду, у разі наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка підлягає сплаті за ці товари, митний орган може витребувати додаткові документи.
У цій справі спірне рішення прийняті відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України декларант не надав усіх додаткових документів витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності.
Тобто, наданими до митного оформлення документами не підтверджено заявлену до митного оформлення ціну імпортованого товару та на вимогу митного органу необхідних додаткових доказів, які б усували сумніви у правильності визначення митної вартості, декларантом не надано.
Рівненською митницею з метою підтвердження митної вартості скеровано вимогу щодо надання документів, а саме: 1) висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією з урахуванням фактичного технічного стану імпортованого товару; 2) виписку з бухгалтерської документації продавця про формування ціни товару на заявлених комерційних умовах поставки; 3) акт прийому-передачі товару; 4) документи, які підтверджують факт оплати товару; 5) транспортні (перевізні) документи, що стосуються перевезення з Zhongshan (Китай) до місця завантаження товару на судно Yantian (Китай); 6) транспортні (перевізні) документи, що стосуються перевезення з порту розвантаження (Гданськ, Польща) до місця завантаження товару на автомобільний транспорт (Гдиня, Польща); 7) каталоги, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 8) копії митних декларацій країни відправлення; 9) банківські платіжні документи щодо сплати рахунку від 05 липня 2024 року №20.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що розбіжності в поданих документах були встановлені відповідачем і такі свідчили про наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості та правомірно стали підставою для витребування митним органом додаткових документів у декларанта.
Отже, як зазначалось вище, Рівненською митницею встановлено наступне:
1. відповідно до пункту 2.1 Контракту від 01 березня 2023 року № 0109/1-2023 продавець поставляє продукцію на умовах DAP з Гуанчжоу, Китай до міста Луцьк, Україна, що вказується в специфікаціях та рахунках, відповідно до Інкотермс-2020. Однак, даний пункт не кореспондується інформацією наявною в пакувальному листі від 10 травня 2024 року №YC17012024/2, рахунку-проформі від 17 січня 2024 року №YC17012024, інвойсі від 10 травня 2024 року №YC17012024/2 та специфікації від 10 травня 2024 року №YC17012024/2.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до пункту 2.1. Контракту продавець поставляє продукцію на умовах DAP з Гуанчжоу, Китай до міста Луцьк, Україна, що вказується в специфікаціях та рахунках, відповідно до Інкотермс-2020.
Однак, відповідно до інформації, наявній в пакувальному листі від 10 травня 2024 року № YC17012024/2, інвойсі від 10 травня 2024 року № YC17012024/2 та специфікації від 10 травня 2024 року № YC17012024/2, вказані умови поставки «DAP from Guangzhou to Gdansk, PL».
Колегія суддів констатує, що позивачем жодних пояснень стосовно такого порушення не надано, а фактична зміна умов поставки, у даному випадку, прямо ставить у залежність понесення ФОП ОСОБА_1 транспортних витрат, які мають включатись в митну вартість товару.
2. Відповідно до Розділу 7 Контракту право власності на товар переходить від Продавця до Покупця після надходження 100% оплати за продукцію на розрахунковий рахунок продавця і підтверджується актом прийому-передачі товару, однак останній надано не було.
В даному випадку суд апеляційної інстанції погоджується із позицією позивача, що акт прийому-передачі товару, в розумінні статті 53 МК України не є обов`язковим для підтвердження митної вартості товарів, однак у зв`язку із невідповідністю умов поставки товару (DAP з Гуанчжоу, Китай до міста Луцьк, Україна чи до міста Гданськ, Польща), митний орган керувався первинними документами саме щодо поставки даної партії товару, у якому кінцевий пункт передачі товару вказаний місто Гданськ, Польща, тому для встановлення правильності зазначення митної вартості товару, відповідачем обґрунтовано зазначено таке порушення, а також здійснювалось витребування акта прийому-передачі.
Колегія суддів зауважує, що позивачем жодних пояснень стосовно даного порушення, не надавалось, а доводи апеляційної скарги в цій частині є необгрунтованими.
3. Відповідно до коносаменту від 12 травня 2024 року № WMSS24042145B товар з Китаю надійшов до порту Гданськ, далі, відповідно автотранспортної накладної від 03.07.2024 №UN/2024/3 та рахунку про транспортно-експедиційні послуги від 05 липня 2024 року № 20, доставка відбувалася автомобільним транспортом, однак в автотранспортній накладній від 03 липня 2024 року №UN/2024/3 зазначено місце завантаження товару – Гдиня (Польща), відповідно товаротранспортні документи за маршрутом Гданськ - Гдиня – відсутні.
4. В рахунку від 05 липня 2024 року № 20 відсутні реквізити договору на перевезення, до якого надано рахунок.
Щодо вказаних двох неузгоджень, суд апеляційної інстанції зауважує, що у випадку незгоди із рішенням митного органу позивачу необхідно висловити свою позицію, навести аргументи із посиланням на докази, які підтверджують вказані обставини, а загальна незгода з усіма сумнівами та твердженнями митного органу у графі № 33 рішення про коригування митної вартості не може оцінюватись судом в аспекті беззаперечного доведення протиправності рішення суб`єкта владних повноважень.
В даному випадку, представник позивача не навів факту протиправності та помилковості наведених неузгоджень, виявлених митним органом, що підтверджує наявність протиріч у поданих до митного оформлення документах.
5. Платіжна інструкція в іноземній валюті від 11 березня 2024 року №19JBKLO3 розглянута, але не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує факт оплати за оцінюваний товар, оскільки не містить обов`язкових реквізитів платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металів, визначених Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 28 липня 2008 року №216, а саме в графі «рахунок отримувача» зазначено український рахунок АТ КБ «Приватбанк» (є також надавачем платіжних послуг платника). Платіжна інструкція в іноземній валюті – це розпорядження щодо виконання платіжної операції та не є підтвердженням фактичного переказу коштів на рахунок продавця. Поряд з тим, у графі «Призначення платежу» платіжної інструкція в іноземній валюті від 11 березня 2024 року №19JBKLO3 зазначено лише реквізити Контракту від 01 вересня 2023 року №0109/1-2023, проте, у Контракті не зазначено вартість оцінюваної партії товарів. Таким чином, платіжну інструкції від 11 березня 2024 року № 19JBKLO3 не можливо пов`язати з оцінюваною партією товарів.
Як встановлено судом апеляційної інстанції вище, у відповідності до пункту 2.2 Контракту Продавець здійснює поставку товару протягом 120 календарних днів з моменту надходження 100% попередньої оплати на розрахунковий рахунок Продавця.
Movie Power Company Limited здійснено оформлення проформи інвойс від 17 січня 2024 року №YC17012024 на загальну суму 30 100,00 доларів США (зворот а.с. 16).
В подальшому, 10 травня 2024 року, здійснено оформлення комерційного інвойсу №№YC17012024/2 на суму 4000,00 доларів США (а.с. 17)
Однак, як стверджує представник позивача, платіжна інструкція від 11 березня 2024 року №19JBKLO3 підтверджує факт оплати за всю партію товарів, тобто на 30100 доларів США.
Із вказаної платіжної інструкція слідує, що в призначення платежу зазначено лише реквізити Контракту, а в графі «рахунок отримувача» зазначено отримувача «JP MORGAN CHASE BANK», а також український рахунок АТ КБ «Приватбанк», який є надавачем платіжних послуг платника (зворот а.с. 17).
Колегія суддів констатує, що як в проформі інвойс від 17 січня 2024 року №YC17012024, в комерційному інвойсі від 10 травня 2024 року № YC17012024/2, так і в специфікації від 10 травня 2024 року №YC17012024/2, а також Контракті вказується банк Movie Power Company Limited «HSBC Hong Kong», а також A/C № 801-616988-838, що унеможливлює пов`язати реквізити платіжної інструкції від 11 березня 2024 року № 19JBKLO3 до банку Продавця.
У відповідності до вимог пункту 2.4 Довідки щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України, в редакції від 13 березня 2012 року, яка затверджена постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 березня 2017 року № 2 пунктом 5 частини другої статті 53 МК України визначено, що документи, що подаються декларантом для підтвердження митної вартості товару, мають містити реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. Із цим положенням узгоджується вимога пункту 2.2 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28 липня 2008 року № 216, відповідно до якого у платіжному дорученні платник повинен заповнити реквізит «Призначення платежу» в іноземній валюті таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті. При цьому, надати повну інформацію про документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів, означає надати реквізити як зовнішньоекономічного договору (контракту), так і рахунку-фактури (інвойсу), згідно з якими здійснюється оплата. Саме ці документи і дозволяють ідентифікувати платіжне доручення з поставкою оцінюваного товару. Ідентифікація платіжного доручення з певною поставкою товару може бути здійснена також шляхом посилання на специфікацію до договору, на основі якої було поставлено відповідний товар. Без ідентифікації на основі посилання на такі документи платіжне доручення як доказ не може вважатися достатнім для доведення митної вартості певної партії товару. Так само платіжне доручення не є достатнім доказом митної вартості певної поставки товару в разі зазначення у ньому лише зовнішньоекономічного договору, на основі якого здійснена поставка певного товару.
Отже, платіжне доручення без вказівки у ньому на рахунок-фактуру (інвойс), на підставі яких здійснено платіж (у разі коли відповідно до умов відповідних зовнішньоекономічних договорів такий авансовий платіж мав здійснюватися лише після отримання декларантом рахунку-фактури (інвойсу), не є доказом, достатнім для доведення митної вартості певної поставки товару.
Суд першої інстанції правильно вважав обґрунтованими доводи митного органу, що наданий платіжний документ не можливо було пов`язати з даними поставками.
Правова позиція про те, що у випадку встановлення сторонами в договорі поставки товару його оплати до процедури розмитнення або у випадку, якщо рахунок сплачено, декларант повинен надати банківський платіжний документ, висловлена в постанові Верховного Суду від 07 лютого 2023 року у справі № 804/5961/16.
Поряд з тим, покликання в банківському платіжному документі лише на контракт також не є достатнім для того, щоб пов`язати його з конкретною поставкою, оскільки контракт довгостроковий та розрахований на чимало поставок.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної, зокрема в постановах від 14 липня 2020 року у справі №809/1557/17, від 10 червня 2020 року у справі №1.380.2019.004752, від 28 вересня 2020 року у справі №520/2133/19, від 10 квітня 2020 року у справі №822/2806/15, наявність розбіжностей в документах, що підтверджують митну вартість є підставою для коригування додаткових документів та у разі їх ненадання - коригування митним органом митної вартості.
Запропонувавши надати додаткові документи, митний орган сприяв позивачу в обґрунтуванні застосування першого (основного) методу визначення митної вартості ввезеного на митну території України товару.
Відповідно, з огляду на наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості товару за першим методом, у відповідача були правові підстави витребувати додаткові документи для підтвердження митної вартості товару.
Тобто, за результатами опрацювання документів, долучених до митної декларації, відповідно до положень статей 53, 54, 368 МК України, декларанту направлено письмову вимогу про необхідність подання додаткових документів, визначивши їх чіткий перелік, однак на вимогу митного органу належних документів декларантом не надано.
Саме позивач на стадії декларування товару (подання декларації та інших документів) зобов`язаний довести та надати докази (відповідні документи) того, що має право декларувати товари за самостійно обраним методом, і лише у разі надання таких документів, контролюючий орган за наявності у нього сумнівів може витребувати додаткові документи, що передбачені частиною третьою статті 53 МК України.
При цьому, за змістом пункту 2 частини шостої статті 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Зі змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості слідує, що його прийняттю передувало проведення митним органом консультації з декларантом згідно з статтею 57 МК України. Митницею вказано на неможливість застосування методу визначення митної вартості 2а (стаття 59 МК України) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні товари, застосовано метод 2б (статті 60 МК України). 
Митну вартість товару визначено на підставі інформації щодо митної вартості товару «Атракціони віртуальної реальності VR Space Wheel», продавець Guangzhou Movie Power Technology Co., Ltd – 9 500 дол. США/шт (згідно цінової інформації відкритого Інтернет ресурсу www.alibaba.com з урахуванням транспортних витрат з Китаю до України).
Аналізуючи посилання скаржника на те, що інформація з означеного інтернет-джерела була безпідставно врахована митним органом як доказ, колегія суддів виходить з того, що наказом Державної фіскальної служби України від 11 вересня 2015 року № 689 затверджено Методичні рекомендації щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до розділу 5 якого під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків органи доходів і зборів можуть використовувати інформацію, отриману з мережі Інтернет.
Отже під час роботи з аналізу, виявлення та оцінки ризиків інформація, яка розміщена в мережі Інтернет, може бути використана митним органом як джерело довідкової інформації наряду з іншими доказами, наявними у його розпорядженні.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 вересня 2023 року у справі № 520/18432/21.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач мав правові підстави при коригуванні митної вартості враховувати інформацію щодо ціни продажу згаданого товару, розміщену в мережі Інтернет, а саме безпосередньо у продавця Guangzhou Movie Power Technology Co., Ltd, (із яким заключений Контракт у позивача), продукція якого розміщена на сайті www.alibaba.com.
Таким чином, дослідивши надані позивачем документи, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про наявність у відповідача обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, а відтак і правильності визначення митної вартості, а відтак, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року у справі № 140/11322/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	А. Р. Курилець