| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/6654/25 Суддя (судді) першої інстанції: Анжеліка БАБИЧ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючий суддя Парінов А.Б.,
судді:  Беспалов О.О.,
Кравченко Є.Д.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2025 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області про визнання протиправним і скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті та Відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті, у якому просив визнати протиправною і скасувати постанову серії ОПШ № 091692 від 02 червня 2025 року про застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі 51 000 грн, накладеного на нього як на автомобільного перевізника за порушення абзацу 17 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2025 року у задоволенні позову відмовлено повністю. 
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач був уповноважений проводити рейдову перевірку та габаритно-ваговий контроль, процедуру перевірки дотримано, а перевищення позивачем встановлених законодавством вагових норм понад 69,9 відсотка підтверджується матеріалами перевірки та товарно-транспортною накладною. Посилання позивача на те, що автомобіль був порожній, суд відхилив як недоведене, оскільки воно спростовується записом водія в акті перевірки та наявністю пред`явленої водієм товарно-транспортної накладної.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить це рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. 
На обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що товарно-транспортна накладна № 114 від 01.04.2025 є неналежним та недопустимим доказом, оскільки до матеріалів перевірки долучено лише її лицьову сторону, тоді як на зворотному боці міститься штамп про повернення товару від 01.04.2025, що, на думку апелянта, свідчить про відсутність вантажу в транспортному засобі на момент перевірки 02.04.2025. Зазначає, що акт перевірки є лише одним із доказів у справі, а загальна маса вантажу 40 780 кг не підтверджена іншими доказами, при цьому спосіб її визначення в акті не зазначено. Вважає, що габаритно-ваговий контроль проведено з порушенням установленого порядку, без зважування транспортного засобу на сертифікованому обладнанні та поза пунктом габаритно-вагового контролю, без пропозиції водієві привести вагові параметри у відповідність із нормативними вимогами та без блокування транспортного засобу, хоча в межах 50 км від місця перевірки наявні пункти габаритно-вагового контролю, що підтверджується Направленням на рейдову перевірку № 000013 від 27.03.2025. Крім того, апелянт зазначає, що відповідач у відзиві фактично визнав відсутність під час перевірки ознак порушення нормативів вагових або габаритних параметрів. Наголошує, що обов`язок доведення правомірності оскаржуваного рішення покладається на відповідача, який, на думку апелянта, такого обов`язку не виконав.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Відповідачі подали відзив на апеляційну скаргу, у якому просять залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Відповідачі зазначають, що під час перевірки проведено документальний габаритно-ваговий контроль на підставі наданої водієм товарно-транспортної накладної, який не вимагає зважування транспортного засобу на спеціальному обладнанні; товарно-транспортна накладна є основним первинним документом на перевезення вантажу; автомобільна дорога О-161319 належить до доріг місцевого значення, для яких нормативно допустима маса становить 24 тонни; дозвіл на рух транспортного засобу з наднормативними ваговими параметрами у перевізника відсутній.
Як встановлено судом, 02 квітня 2025 року посадові особи Відділу державного нагляду (контролю) на підставі направлення на рейдову перевірку № 000013 від 27 березня 2025 року та щотижневого графіка провели рейдову перевірку на автомобільній дорозі О-161319 (під`їзд до с. Ілічанка) в Одеській області, під час якої зупинили тягач марки DAF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом марки BODEX, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . 
За результатами перевірки складено акт № 093483 від 02 квітня 2025 року, яким зафіксовано перевезення вантажу згідно з товарно-транспортною накладною № 114 від 01 квітня 2025 року дорогою місцевого значення з порушенням вагових норм: загальна маса транспортного засобу з вантажем становила 40 780 кг замість нормативно допустимих 24 000 кг, що перевищує норму на 16 780 кг, тобто на 69,9 відсотка. 
Того ж дня складено акт № АВ004322 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів. 
За наслідками розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт 02 червня 2025 року винесено оскаржувану постанову про застосування штрафу в розмірі 51 000 грн.
Колегія суддів перевірила матеріали справи, обговорила доводи апеляційної скарги і відзиву на неї та дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з абзацом 17 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу до автомобільного перевізника застосовується штраф у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Суб`єктом цієї відповідальності є автомобільний перевізник, яким відповідно до статті 1 цього Закону є фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами. 
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрований суб`єктом господарювання з видом діяльності "49.41 Вантажний автомобільний транспорт", перевезення 02 квітня 2025 року здійснювалося належним йому транспортним засобом найманим водієм на підставі товарно-транспортної накладної, у якій перевізником зазначено саме позивача. А отже, позивач є автомобільним перевізником і належним суб`єктом відповідальності у спірних правовідносинах.
Стосовно доводу апелянта про неналежність товарно-транспортної накладної та відсутність вантажу в транспортному засобі колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення, одним з яких для водія є товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж. 
Згідно з пунктом 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 1997 року, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна. 
Відповідно до статті 51-1 Закону України "Про автомобільний транспорт" вантажовідправник зобов`язаний вносити до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж відомості про масу або габарити вантажу та надавати перевізнику необхідні документи на вантаж, що містять достовірну інформацію.
Матеріалами справи підтверджено, що водій ОСОБА_2 пред`явив під час перевірки товарно-транспортну накладну № 114 від 01 квітня 2025 року, у якій зазначено загальну масу транспортного засобу з вантажем 40 780 кг. Прийнявши вантаж до перевезення та пред`явивши цей документ контролюючому органу, перевізник підтвердив достовірність внесених до нього відомостей, а тому не може посилатися на недостовірність власної товарно-транспортної накладної як на підставу звільнення від відповідальності. Наявність на зворотному боці накладної штампа про повернення товару свідчить про рух вантажу у зворотному напрямку, а не про його відсутність у транспортному засобі, оскільки повернення вантажу передбачає його фізичне перевезення. Ця обставина узгоджується з поясненнями водія, зафіксованими під час перевірки, про те, що він перевозив повернення вантажу на склад. В акті перевірки відсутність вантажу в транспортному засобі не зафіксована. А отже, товарно-транспортна накладна № 114 від 01 квітня 2025 року є належним і допустимим доказом, а довід апелянта про порожній транспортний засіб є безпідставним.
Доводи апелянта про непідтвердженість маси та про порушення процедури через відсутність зважування транспортного засобу колегія суддів відхиляє з огляду на таке. 
Механізм здійснення габаритно-вагового контролю визначено Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879. Відповідно до підпункту 5-1 пункту 2 цього Порядку документальний габаритно-ваговий контроль - це визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу. Згідно з пунктом 6 цього Порядку габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів. Із наведених норм убачається, що документальний габаритно-ваговий контроль є самостійною формою контролю, здійснюється поза пунктами габаритно-вагового контролю і не потребує зважування транспортного засобу на спеціальному обладнанні, оскільки загальна маса визначається розрахунковим шляхом за документами на транспортний засіб і вантаж.
У даному випадку 02 квітня 2025 року щодо транспортного засобу позивача проведено саме документальний габаритно-ваговий контроль, за результатами якого на підставі даних товарно-транспортної накладної встановлено загальну масу транспортного засобу з вантажем 40 780 кг. Зазначення в акті № АВ004322 про те, що осьові навантаження не вимірювалися, відповідає суті документального контролю, який не передбачає поосьового зважування. А отже, спосіб визначення маси є правомірним, а посилання апелянта на обов`язкове проведення зважування на сертифікованому обладнанні під час документального контролю не ґрунтується на законі.
Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, установлено, що для двовісного автомобіля (тягача) з трьохвісним напівпричепом для автомобільних доріг місцевого значення гранична фактична маса становить 24 тонни. Розпорядженням голови Одеської обласної державної адміністрації № 320/А-2024 від 05 квітня 2024 року автомобільна дорога О-161319 (під`їзд до с. Ілічанка) віднесена до районних автомобільних доріг загального користування місцевого значення. Доказів того, що ця дорога належить до доріг державного значення, на яких допускається рух транспортних засобів більшої маси, апелянт не надав. Таким чином, для транспортного засобу позивача діяла нормативно допустима маса 24 000 кг, а встановлена маса 40 780 кг перевищує її на 69,9 відсотка.
Відповідно до частини четвертої статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів. Обов`язок отримати такий дозвіл покладається на перевізника. Належних доказів наявності у позивача дозволу на участь у дорожньому русі транспортного засобу з наднормативними ваговими параметрами матеріали справи не містять.
Стосовно доводів апелянта про те, що водієві не пропонувалося привести вагові параметри у відповідність з нормативами і що транспортний засіб не блокувався, колегія суддів зазначає таке. Відповідно до пункту 23 Порядку № 879 власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб. У постанові від 17 липня 2025 року у справі № 200/1560/22 Верховний Суд зазначив, що така можливість "є правом власника великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, тобто є мірою його свободи, яка може бути реалізована ним за власним волевиявленням, а не обов`язком перевіряючого", і що "наявність права у перевізника привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами, не є підставою, яка звільняє перевізників від відповідальності". Отже, невчинення органом контролю дій щодо приведення параметрів у відповідність не свідчить про протиправність його рішення.
Крім того, супроводження транспортного засобу до найближчого місця зважування та його блокування врегульовано Порядком супроводження автомобільного транспортного засобу, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, до найближчого місця зважування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 травня 2023 року № 513. Відповідно до пункту 4 цього Порядку ознаками порушення нормативів вагових або габаритних параметрів є завантаження транспортного засобу вище бортів кузова, просідання вузлів підвіски транспортного засобу та відсутність у водія товарно-транспортної накладної чи відмова її пред`явити. Такі ознаки під час перевірки виявлені не були, а товарно-транспортну накладну водій пред`явив, тому рішення про супроводження не приймалося, а блокування транспортного засобу не здійснювалося. Визнання відповідачем відсутності зазначених ознак стосується виключно підстав для супроводження транспортного засобу і не є визнанням відсутності перевищення вагових норм. А отже, апелянт помилково ототожнює відсутність ознак для супроводження з відсутністю самого порушення.
Наведені апелянтом порушення процедури мають оцінюватися за критерієм їх істотності. Ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням є співвідношення двох базових принципів права: "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" і, на противагу йому, "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення"; межею, що розділяє істотне порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття. Оскільки факт перевезення вантажу з перевищенням вагових норм понад 69,9 відсотка підтверджено товарно-транспортною накладною та актами перевірки, наведені апелянтом обставини не могли зумовити прийняття відповідачем іншого рішення. Таким чином, підстав вважати процедуру притягнення до відповідальності порушеною настільки, щоб це тягло скасування постанови, немає.
Довід апелянта про невиконання відповідачем обов`язку доказування також відхиляється. Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач цей обов`язок виконав, надавши товарно-транспортну накладну № 114 від 01 квітня 2025 року, акт рейдової перевірки № 093483 та акт № АВ004322 від 02 квітня 2025 року, відеофіксацію перевірки, а також розпорядження Одеської обласної державної адміністрації, яким підтверджено статус автомобільної дороги. А отже, правомірність оскаржуваної постанови є доведеною.
Посилання апелянта на висновки апеляційного суду у справі № 440/7886/20 колегія суддів до уваги не бере, оскільки відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а не в постановах апеляційних судів.
За таким правовим врегулюванням та встановленими обставинами колегія суддів дійшла висновку, що права позивача оскаржуваною постановою не порушено, а рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову є правильним по суті.
Таким чином, суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, дав правильну правову оцінку спірним правовідносинам і ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.
Відповідно до частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.
Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді: О.О. Беспалов
Є.Д. Кравченко

(Повний текст постанови суду виготовлено 15 вересня 2026 року)