Справа № 643/23421/25
Провадження № 2/643/3045/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2026 року Салтівський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Майстренка О.М., за участі секретаря судового засідання –Полчанінової А.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання,-
встановив:
26 грудня 2025 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. В позовній заяві позивач просить:
-стягнути з відповідача на мою користь аліменти на утримання повнолітньої дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи 06.12.2025 до досягнення нею 23-х років за умови продовження навчання.
-Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України допустити негайне виховання рішення в межах суми платежу за один місяць.
31.03.2026 представником позивача з використанням підсистеми «Електронний суд» подано заяву про зміну предмету позову у справі № 643/23421/25, в якій представник позивача просить:
- Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 із аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи 06.12.2025 і до досягнення нею 23-х років за умови продовження нею навчання.
- Стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на професійну правничу допомог у зв`язку з розглядом даної справи в розмірі 10 000 гривень. 
- Відповідно до вимог п.1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що з 2006 року позивач разом з Відповідачем мешкали разом, без офіційного укладення шлюбу. В період спільного мешкання в них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дочка залишилася проживати разом з позивачем. 
Відповідно до рішення суду відповідач сплачував на користь Позивача аліменти на утримання дочки до досягнення нею повноліття (виконавчий лист № 643/14603/16-ц, виданий 23.10.2017 Московським районним судом м. Харкова). 
На даний час ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 досягла повноліття, тому сплата аліментів на повнолітню дитину припинилась.
Проте, ОСОБА_3 навчається на першому курсі денної форми навчання за державним замовленням Навчально-наукового інституту комп`ютерних наук та штучного інтелекту Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна.
ОСОБА_3 , не працює, оскільки навчання в університеті вимагає багато часу. В силу вказаних обставин, відсутність у ОСОБА_3 самостійного заробітку, зумовлює її фактичне перебування на утриманні позивача.
Дані обставини ставлять позивача у тяжке матеріальне становище, оскільки навчання доньки в університеті потребує значних матеріальних витрат, а саме: коштів на підручники, харчування, одяг, взуття тощо. На даний час ОСОБА_3 , утримує позивач, але її коштів на навчання доньки не вистачає, а тому вона потребує матеріальної допомоги від батька. З цих підстав просить позов задовольнити.
Надавати матеріальну допомогу на дитину, відповідач може, оскільки є працездатним, працює у ГУНП в Харківській області, за 2025 рік отримав дохід в розмірі 1 108 630 грн, у власності має квартиру і два автомобілі. 
Ухвалою судді Салтівського районного суду м. Харква від 20.01.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву, також роз`яснено сторонам право на подання відповіді на відзив та заперечення.
Ухвалою судді Салтівського районного суду м. Харква від 02.04.2026 року прийнято заяву про збільшення позовних вимог та залучено до участі у справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3 . Роз`яснено третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору право для надання пояснень щодо аргументів і міркувань на підтримку або заперечення проти позову.
Разом із заявою про зміну предмету позову представником позивача зазначено, що позивач підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити, справу розглядати за її відсутності та відсутності представника.
10.04.2026 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву з доказами направлення іншим учасникам справи. Відповідач просить позов задовольнити частково стягнути аліменти у розмірі 1/8 частини від всіх видів його заробітку.
В обґрунтування заперечень проти позовних вимог відповідач зазначає, що у нього, окрім ОСОБА_3 на утриманні також знаходяться ще троє дітей, а саме: 
- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від попереднього шлюбу, які мешкають окремо але знаходяться на його утриманні;
- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . який мешкає разом із відповідачем.
ОСОБА_3 подав до суду додаткові пояснення та просить позов задовольнити, оскільки остання продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав наведених в заявах по суті справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи.
ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. А у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що сторони мають повнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м. Харкові, про що 28 грудня 2007 року складено відповідний актовий запис за № 5733, відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Батьками дитини є: батько – ОСОБА_2 , мати – ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження 
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 03 листопада 2022 року, виданого повторно Холодногірським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегуонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), 09.08.2010 складено відповідний актовий запис за № 344 про шлюб, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , яка в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_10 .
З часу припинення сімейних відносин ОСОБА_2 та ОСОБА_11 спільна донька ОСОБА_3 проживає з позивачем.
Відповідно до рішення суду відповідач сплачував на користь Позивача аліменти на утримання дочки до досягнення нею повноліття (виконавчий лист № 643/14603/16-ц, виданий 23.10.2017 Московським районним судом м. Харкова). 
ОСОБА_3 навчається на першому курсі денної форми навчання за державним замовленням Навчально-наукового інституту комп`ютерних наук та штучного інтелекту Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна.
ОСОБА_3 навчається за рахунок кошів державного бюджету, однак позивачем, як матір`ю, витрачаються кошти на її утримання.
ОСОБА_3 проживає з матірю ОСОБА_1 яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 06 лютого 2008 року по теперішній час, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади.
Відповідач зареєстрований та проживає за іншою адресою, чого сторони не оспорюють.
Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною 1 статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до частин першої, другої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані, зокрема вартість навчання.
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження тощо.
Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітній сину чи дочці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що для виникнення даного аліментного зобов`язання є необхідна сукупність юридичних фактів, а саме: на час розгляду справи в суді донька досягла повноліття; донька продовжує навчання за державним замовленням Навчально-наукового інституту комп`ютерних наук та штучного інтелекту Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна, у зв`язку з навчанням повнолітня донька потребує матеріальної допомоги.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої доньки суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та їх спроможність її надавати.
ОСОБА_3 не працює, так як навчається у Навчально-науковому інституті комп`ютерних наук та штучного інтелекту Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна.
Відповідач працює у ГУНП в Харківській області, за 2025 рік отримав дохід в розмірі 1 108 630 грн, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. 
Відповідач вказує, що має утриманні ще трьох дітей та просить суд позов задовольнити частково про стягнення 1/8 частини з усіх видів заробітку. 
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При вирішення даної справи суд враховує правові позиції Верховного Суду викладені в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 661/4545/15-ц (провадження № 61-16093св18), постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі N 208/3075/16 (провадження N 61-1343св18), аналогічна позиція сформульована у постановах Верховного Суду: 1) від 21 березня 2018 року у справі N 308/2268/16-ц (провадження N 61-9486св18); 2) від 01 серпня 2018 року у справі N 539/2580/16-ц (провадження N 61-20377св18); 3) від 12 вересня 2018 року у справі N 350/326/17-ц (провадження N 61-15310св18); 4) від 10 жовтня 2018 року у справі N 216/3757/16-ц (провадження N 61-16217св18); 5) від 05 грудня 2018 року у справі N 701/699/16-ц (провадження N 61-20608св18).
Також суд враховує правову позицію Верховного Суду висловлену в постанові від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18 (провадження № 61-16005св20), відповідно до якої стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення, одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Суд також враховує правову позицію Верховного Суду висловлену в постанові від 08 травня 2023 року у справі № 756/9882/19 (провадження № 61-2065св23), де зазначено, що стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.
Суд дійшов до висновку, що відповідач отримує дохід та може сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.
При визначені розміру аліментів на повнолітню доньку, суд враховує, що відповідач є працездатною особою, отримує дохід, на утриманні має ще трьох дітей, донька отримує стипендію, позивач отримує дохід, за таких обставин суд вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання доньки, яка продовжує навчання, в розмірі 1/6 частини всіх доходів щомісячно, задоволення цих позовних вимог не поставить відповідача в скрутне матеріальне становище.
Після досягнення ОСОБА_3 повноліття її мати ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.
Відповідно до частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Аналогічні положення містяться і в абз. 2 п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
Судом встановлено, що повнолітня донька ОСОБА_3 проживає з матір`ю, перебуває на її утриманні. Відповідачем сплачувалися аліменти на утримання доньки до досягнення нею повноліття, на підставі рішення суду.
Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
З матеріалів справи встановлено, що Позивач звернулася до суду з вказаним позовом 26 грудня 2025 року, тому саме з цього дня з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на повнолітню доньку, яка продовжує навчання.
В частині вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, необхідно відмовити у зв`язку з тим, що відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів може стосуватись лише розміру аліментів на неповнолітніх дітей.
Положення ч.1 ст. 6 СК України передбачають, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.
В даному випадку до суду подано позов на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.
Таким чином, вимоги позивача про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення з відповідача користь ОСОБА_1 аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з 26 грудня 2025 року до закінчення навчання у Навчально-науковому інституті комп`ютерних наук та штучного інтелекту Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна до 30 червня 2029 року, але не більше, як до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 двадцяти трьох років, в залежності від того, яка з цих обставин настане першою.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Щодо судових витрат
Згідно з ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення, серед іншого, суд вирішує питання як розподілити судові витрати.
Відповідно до п.2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат.
Позивач звільнений від сплати судового збору при подачі вказаного позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору.
Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо, то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.
Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, то суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 605,60 грн. у дохід держави у порядку ст. 141 ЦПК України.
Крім того, позивачем заявлено про відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн., стосовно якого суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Позивач на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу до позовної заяви та заяви про розподіл судових витрат додав: договір №22/26 про надання професійної правничої допомоги від 17.03.2026, укладений між Адвокатським бюро «Олександра Прядко» та ОСОБА_1 ; попередній розрахунок вартості послуг за надання правової допомоги згідно договору про надання правової допомоги від 17.03.2026, відповідно до якого оплата витрат складає 10 000,00 грн.; акт №1 наданих послуг від 28.03.2026.
Правила розподілу судових витрат визначені статтею 141 ЦПК України.
У постанові Верховного Суду від 10.08.2023 у справі №759/17885/19 сформовано висновок, що випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною другою статті 141 ЦПК України, також визначені положеннями частин четвертої, п`ятої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою - п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами третьою – п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Оцінюючи заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, суд враховує, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: замість заявленої 1/4 частини доходів відповідача на утримання дитини судом присуджено аліменти у розмірі 1/6 частини.
Водночас відповідач не подав до суду клопотання або заперечень щодо неспівмірності чи завищення розміру витрат на правничу допомогу. За відсутності такого клопотання, враховуючи категорію спору, що стосується забезпечення належного рівня життя дитини, та обсяг фактично виконаної адвокатом роботи (підготовка позову, збір доказів), суд вважає за можливе розподілити судові витрати з урахуванням критеріїв розумності та справедливості.
З огляду на часткове задоволення позову та повну відсутність заперечень з боку відповідача щодо розміру витрат на адвоката, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 7 500,00 грн (сім тисяч п`ятсот гривень 00 копійок).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 14, 12, 13, 81, ч. 6 ст. 141, 263-265, 268, 272-274, 279, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, ст.ст. 182, 191, 199-201 СК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», суд, -
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів – задовольнити частково.
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , РНОКПП : НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП : НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 26 грудня 2025 року і до закінчення навчання у Навчально-науковому інституті комп`ютерних наук та штучного інтелекту Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна , але не більше ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років, залежно від того, яка з цих обставин настане раніше.
Рішення суду допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500,00 грн (сім тисяч п`ятсот гривень 00 копійок).
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути зі ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Харківського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя О.М. Майстренко