ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 р. | Справа № 440/8985/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Бегунца А.О. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.09.2025, головуючий суддя І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва, м. Полтава, повний текст складено 01.09.25 у справі № 440/8985/25
за позовом Національної академії Національної гвардії України 
до  ОСОБА_1   
про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі,
ВСТАНОВИВ:
Національна академія Національної гвардії України (далі за текстом також - позивач) звернулася до адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 (далі за текстом також – відповідач, ОСОБА_1 ), в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на користь Національної академії Національної гвардії України суми заборгованості з відшкодування фактичних видатків, пов`язаних з його утриманням в Національної академії Національної гвардії України у період з 11.08.2024 по 30.05.2025 у розмірі 291 744,11 грн.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Національної академії Національної гвардії України суму заборгованості з відшкодування фактичних видатків, пов`язаних з його утриманням в Національній академії Національної гвардії України у період з 11.08.2024 по 30.05.2025 у розмірі 291 744,11 грн.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач, зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, не врахував, що відповідач на дату зарахування до навчального закладу відносився до осіб із числа, позбавлених батьківського піклування, та мав право на повне державне забезпечення; позивач звернувся до суду без отримання відмови відповідача, чим порушив вимоги Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти.
Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та у ході судового розгляду у суді апеляційної інстанції підтверджено, що ОСОБА_1 проходив військову службу (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів у Національній Академії Національної гвардії України в період з 11 серпня 2024 року по 30 травня 2025 року на посаді курсанта 2-го відділення 224 навчальної групи курсу № 3 командно штабного факультету Національної академії Національної гвардії України, військове звання молодший сержант.
Наказом начальника Національної академії Національної гвардії України від 09.08.2024 за № 427 «Про додаткове зарахування кандидатів з числа осіб рядового, сержантського та старшинського складу Національної гвардії України на навчання курсантами на здобуття ступеня вищої освіти бакалавра (тактичний рівень) у 2024 році» молодший сержант ОСОБА_1 був зарахований з числа осіб рядового, сержантського та старшинського складу Національної гвардії України на навчання та призначений на посаду курсанта.
Відповідно до наказу начальника Національної академії Національної гвардії України від 11.08.2024 № 239 (по стройовій частині) молодшого сержанта ОСОБА_1 зараховано в списки перемінного складу Академії та на всі види забезпечення, призначено на посаду курсанта та укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Національній гвардії України курсантами Національної академії Національної гвардії України, (далі - контракт), строком на період навчання з 11.08.2024.
За умовами пункту 1 вказаного контракту, курсант зобов`язується відшкодувати МВС України витрати, пов`язані з утриманням в Академії, в якій проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання, або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти у випадках, визначених частиною десятою статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
25.04.2025 молодшим сержантом ОСОБА_1 до керівництва Академії подано рапорт із клопотанням про відрахування його з навчання у навчальному закладі та з числа курсантів через небажання продовжувати навчання (за власним бажанням) на підставі ч. 11 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
30.04.2025 на засіданні вченої ради Національної академії Національної гвардії України розглядалося питання про відрахування та результати навчання курсантів, які не бажають продовжувати навчання у Національній академії Національної гвардії України, а саме: курсанта 2-го відділення 224 навчальної групи курсу № 3 командно штабного факультету молодшого сержанта ОСОБА_1 та було ухвалено рішення про дострокове припинення (розірвання) контракту про проходження військової служби (навчання) у Національної академії Національної гвардії України.
Рішення ОСОБА_2 викладено у Витягу з рішення № 11 засідання вченої ради Національної академії Національної гвардії України від 30.04.2025 та введено в дію наказом начальника Академії від 30.04.2025 № 447 «Про введення в дію рішення засідання вченої ради Академії від 30.04.2025 №11».
Згідно з Наказом начальника Академії від 10.05.2025 за № 484 «Про висновки службового розслідування за фактом небажання продовжувати навчання молодшим сержантом ОСОБА_1 » задоволено рапорт молодшого сержанта ОСОБА_1 та прийнято рішення про подальше відрахування з вищого військового навчального закладу відповідно до ч. 11 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» молодшого сержанта ОСОБА_1 .
Відповідно до Наказу начальника Національної академії Національної гвардії України від 19.05.2025 № 15 (по особовому складу), на підставі ч. 11 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з молодшим сержантом ОСОБА_1 достроково припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби (навчання) курсантів через небажання продовжувати навчання (за власним бажанням), відраховано з навчання та вважається таким, що проходить військову службу за призовом, під час мобілізації на особливий період.
Відповідно до Наказу начальника Академії від 30.05.2025 за № 161 (по стройовій частині) достроково припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби (навчання), укладений між Міністерством внутрішніх справ України, в особі начальника Академії і ОСОБА_1 .
Відповідач виключений зі списків перемінного складу курсантів та всіх видів забезпечення на підставі ч. 11 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через небажання продовжувати навчання.
03.06.2025 позивачем складена та на адресу місця проживання відповідача направлена претензія про стягнення суми витрат, пов`язаних з утриманням у закладі вищої освіти, згідно з якою з відповідача вимагається протягом 10 днів з дня отримання цієї претензії, сплатити на користь Національної академії Національної гвардії України заборгованість вартості витрат, пов`язаних з утриманням у закладі вищої освіти у сумі 291744,11 грн.
Посилаючись на невиконання відповідачем обов`язку з відшкодування витрат у сумі 291744,11 грн, позивач звернувся до суду позовом у цій справі.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач відрахований з навчання у Національній академії Національної гвардії України за власним бажанням, у добровільному порядку кошти у рахунок відшкодування позивачу не сплатив, а отже, зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та порядку діяльності Національної гвардії України, її загальну структуру, функції та повноваження визначені Законом України «Про Національну гвардію України» від 13.03.2014 №876-VII (далі - Закон України №876-VII).
Відповідно до статті 1 Закону України №876-VII Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України №876-VII до складу Національної гвардії України входять: з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, навчальні військові частини (центри), бази, заклади охорони здоров`я та установи, що не входять до складу оперативно-територіальних об`єднань Національної гвардії України.
Організаційно Національна гвардія України складається з органів військового управління (головного органу військового управління Національної гвардії України та органів військового управління оперативно-територіальних об`єднань Національної гвардії України), з`єднань, військових частин (підрозділів), вищих військових навчальних закладів, навчальних військових частин (центрів), баз, закладів охорони здоров`я та установ (частина друга статті 5 Закону України №876-VII).
Відповідно до пунктів 3, 6 Розділу І, пункту 1 Розділу VІІІІ Статуту Національної академії Національної гвардії України є вищим військовим навчальним закладом, державної форми власності, підпорядкованим Головному управлінню Національної гвардії України та знаходиться у сфері управління МВС України.
Основною метою діяльності Інституту є освітня діяльність, спрямована на підготовку курсантів (слухачів), ад`юнктів, докторантів для подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу у Національній гвардії України за державним замовленням.
Фінансування Інституту здійснюється за рахунок коштів загального та спеціального фонду державного бюджету.
Відтак курсанти, які навчаються в Національній академії Національної гвардії України перебувають на повному державному забезпеченні.
Відповідно до пункту 1 Положення про МВС України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 №878 МВС України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, а тому згідно з рішенням Конституційного Суду України № З-РП/99, є уповноваженим державою органом здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Крім того, п.п. 50, 55, 56 п.4, п.п 2 п.5 вказаного Положення визначено, що МВС України організовує в установленому порядку матеріально-технічне та ресурсне забезпечення діяльності апарату МВС України та територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери його управління, Національної гвардії, зокрема приміщеннями, полігонами, засобами зв`язку, транспортними засобами, озброєнням, спеціальними засобами, пально-мастильними матеріалами, обмундируванням, іншими видами матеріально-технічних ресурсів, необхідних для виконання покладених на них завдань, забезпечує формування пропозицій до обсягів державного замовлення на підготовку, перепідготовку та післядипломну освіту фахівців, наукових, науково-педагогічних та робітничих кадрів для МВС України, Національної гвардії та центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовує і Координує Міністр, забезпечує на базі навчальних закладів, що належать до сфери управління МВС України, підготовку та професійне навчання кадрів для МВС України, Національної поліції та Національної гвардії.
Поряд з цим, МВС України з метою організації своєї діяльності здійснює добір кадрів в апарат МВС, територіальні органи, заклади, установи і на підприємства, що належать до сфери управління МВС, організовує роботу з підготовки та професійного навчання працівників МВС, поліцейських та військовослужбовців Національної гвардії.
Відповідно до частини десятої статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 за №2232-XII (далі - Закон України №2232-XII) курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів «д», «е», «є», «з», «и» пункту 1 та підпунктів «д», «е», «є», «ж», «з» пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.
Верховний Суд у постанові від 06 квітня 2023 року у справі №400/4280/20 вказав, що у разі дострокового розірвання контракту, через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу, курсант зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі. Грошове забезпечення військовослужбовця також входить до складу витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі. У разі дострокового розірвання контракту з курсантом, вищий навчальний заклад здійснює розрахунок фактичних витрат за видами забезпечення, про що складає відповідні довідки-розрахунки, а також зазначає суму відшкодування у наказі про звільнення курсанта. Обов`язковою умовою для стягнення з курсанта витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, є його ознайомлення з розрахунком витрат, складеним навчальним закладом, та не відшкодування даних витрат в добровільному порядку.
З матеріалів справи встановлено, що відповідач відрахований з навчання в Національній академії Національної гвардії України за власним бажанням.
Отже, у відповідача виник обов`язок відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі відповідно до частини десятої статті 25 Закону України №2232-XII.
Разом з цим колегія суддів звертає увагу, що право на звернення до суду у позивача у цій категорії справ може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати.
Так, механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі визначає Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 за № 964 (далі - Порядок № 964).
Відповідно до пунктів 3, 6, 7 Порядку № 964 відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних, зокрема, з грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.
Витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю: курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, - за весь період навчання.
У разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.
Згідно з пунктом 8 вказаного Порядку сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управління державної охорони, СБУ, Служби зовнішньої розвідки та Держспецтрансслужби.
З аналізу вищевикладених положень можна зробити висновок, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту зобов`язані відшкодувати Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі освіти.
Саме із відмовою курсанта добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі, законодавцем пов`язано можливість звернення навчального закладу із позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку.
Колегія суддів звертає увагу, що розрахунки витрат із зазначенням складових за видами забезпечення були доведені до відома відповідача під час відрахування його з Академії із врученням примірника таких розрахунків. На такому розрахунку міститься напис «із розрахунком ознайомлений», засвідчений власним підписом відповідача. 
Цей факт спростовує доводи представника відповідача про те, що на час відрахування з Академії ОСОБА_1 заперечував проти порядку проведення розрахунку витрат, а також проти сум, які в результаті цих розрахунків склали загальну суму боргу. Тобто станом на дату виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу Академії, він не заперечував суму боргу і висловив відмову у добровільній сплаті, відмовившись від підписання заяви-зобов`язання у відповідному розділі. 
Також матеріалами справи підтверджено, що 04.06.2025 позивачем на відому офіційно зареєстровану адресу місця проживання відповідача направлено претензію від 03.06.2025 №84/1/1/7-580-2025, в якій командування Академії вимагало від ОСОБА_1 відшкодувати витрати. 
Водночас відповідачем не доведено, що після відрахування з навчання він повідомляв позивача про зміну поштової адреси/адреси для листування.
З огляду на наведене колегія суддів відхиляє посилання відповідача на недотримання позивачем порядку ведення претензійно-позовної роботи зі стягнення з відрахованого курсанта витрат на утримання його у закладі вищої освіти. 
Також колегія суддів не бере до уваги доводи відповідача, що ОСОБА_1 на дату зарахування до навчального закладу відносився до осіб із числа, позбавлених батьківського піклування, та мав право на повне державне забезпечення.
Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» № 2342-ІV право на повне державне забезпечення в навчальних закладах мають діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, віком до вісімнадцяти років та особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, при продовженні навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів.
З матеріалів справи вбачається, що 11.08.2024 між Міністерством внутрішніх справ в особі начальника Національної академії Національної гвардії України та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Національній академії Національної гвардії України. Отже, оскільки на час вступу до навчального закладу відповідачу вже виповнилося 23 роки, тому на останнього не розповсюджуються пільги, передбачені ч. 3 ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» № 2342-ІV.
Доказів добровільного відшкодування відповідачем витрат, пов`язаних з його утриманням під час навчання у вищому навчальному закладі, суду не надано.
Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що враховуючи відсутність добровільної сплати відповідачем коштів у рахунок відшкодування, заявлений розмір витрат підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку відповідно до вимог ст. 25 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм процесуального права - неправильним, на всі ключові питання спору судом надано відповідь.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.09.2025 у справі № 440/8985/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя | | Я.В. П`янова
Судді | | А.О. Бегунц   В.Б. Русанова