ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 951/366/26	Головуючий у 1-й інстанції Чапаєв Р.В. 	
Провадження № 22-ц/817/947/26 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Гірський Б. О., Костів О. З., 

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу № 951/366/26 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Авдєєнко Владислав Валерійович, на ухвалу Козівського районного суду Тернопільської області від 08 червня 2026 року, постановлену суддею Чапаєвим Р.В., по справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення опіки та призначення опікуна,-

В С Т А Н О В И В: 
у травні 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Авдєєнко В.В. звернувся в суд із заявою, у якій просить встановити опіку над ОСОБА_2 , призначивши заявника її опікуном.
Ухвалою судді від 18.05.2026 вказану заяву залишено без руху з підстав невідповідності її вимогам ст. 177 ЦПК України. 
24.05.2026 через систему «Електронний суд» до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Авдєєнка В.В. про усунення недоліків, у якій було зазначено, що заява про встановлення опіки подавалась за формою, розробленою підсистемою “Електронний суд”. У шаблоні вказаної заяви була відсутня можливість вибору назви учасника справи - “заінтересована особа”. З огляду на вказані обставини, заявник вибрав найбільш підходящу назву учасника справи - “інші особи”.
Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 08 червня 2026 року заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник — адвокат Авдєєнко В.В., про встановлення опіки та призначення опікуна - повернуто заявникові.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Авдєєнко В.В. просить скасувати ухвалу Козівського районного суду Тернопільської області від 08 червня 2026 року та постановити нове рішення, яким справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник ОСОБА_1 зазначає, що заявником було подано заяву у справі окремого провадження, а не позовну заяву.
Таким чином, посилання суду на недодержання заявником вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України, як на підставу прийняття спірної ухвали, слід визнати безпідставним.
У заяві про призначення опікуна заявник вказав дату прийняття відповідного рішення та номер справи, у якій вказана особа визнана недієздатною.
Відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Авдєєнка В.В., до суду апеляційної інстанції не поступав.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно із вимогами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про повернення заяви позивачеві, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Як вбачається із матеріалів справи, що у травні 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Авдєєнко В.В. звернувся в суд із заявою, у якій просить встановити опіку над ОСОБА_2 , призначивши заявника її опікуном.
Ухвалою судді від 18.05.2026 вказану заяву залишено без руху з підстав невідповідності її вимогам ст. 177 ЦПК України, а саме через відсутність зазначення заінтересованих осіб, натомість вказано “інші особи” та не долучено відповідного рішення про визнання ОСОБА_3 недієздатною.
24.05.2026 через систему «Електронний суд» до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Авдєєнка В.В. про усунення недоліків, у якій було зазначено, що заява про встановлення опіки подавалась за формою, розробленою підсистемою “Електронний суд”. У шаблоні вказаної заяви була відсутня можливість вибору назви учасника справи - “заінтересована особа”. З огляду на вказані обставини, заявник вибрав найбільш підходящу назву учасника справи - “інші особи”, вказавши Козлівську селищну раду та ОСОБА_3 .
Повертаючи заяву заявнику, суд першої інстанції виходив із того, що заявник не долучив до заяви відповідного рішення суду про визнання ОСОБА_3 недієздатною.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набула чинності для України з 11 вересня 1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що «ст. 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.
Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини, надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
При вирішенні питання про відкриття провадження у справі суд з`ясовує, зокрема, чи відповідає заява за формою та змістом вимогам статей 175, 177 ЦПК України, встановлює наявність чи відсутність підстав, визначених статтями 185-186 ЦПК України, для повернення заяви чи відмови у відкритті провадження у справі.
Згідно з частиною 3 статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. 
У справі, що переглядається, ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, у якій просив суд встановити опіку над недієздатною особою ОСОБА_2 , та призначити його опікуном.
У заяві про призначення опікуна заявник вказав дату прийняття відповідного рішення та номер справи (09.09.2025 по справі № 951/31/25), у якій ОСОБА_3 визнана недієздатною (зворот а.с. 1).
У відповідності до ст. 3 Закону України “Про доступ до судових рішень” для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Згідно з ч. 5 ст. 4 вказаного Закону судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру.
Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
З наведеного убачається, що суд не позбавлений можливості самостійно перевірити відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень та є відкритими, зокрема, судові рішення, які набрали законної сили та були чинними на час розгляду справи апеляційним судом.
Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 23 березня 2021 року у справі № 910/3191/20, від 24 жовтня 2024 року № 752/8103/13-ц.
Враховуючи викладене, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для повернення заяви ОСОБА_1 про встановлення опіки та призначення опікуна над недієздатною особою на підставі статті 185 ЦПК України у зв`язку із тим, що до заяви не було долучено рішення суду про визнання ОСОБА_3 недієздатною, - є помилковими. 
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Авдєєнко В.В., підлягає задоволенню, а ухвала Козівського районного суду Тернопільської області від 08 червня 2026 року скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Авдєєнко Владислав Валерійович, задовольнити.

Ухвалу Козівського районного суду Тернопільської області від 08 червня 2026 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України. 

Головуюча          Н.М. Храпак

Судді:           Б.О. Гірський

О.З. Костів