08.09.2026 
Справа № 703/4178/26 
1-кп/696/155/26 

ВИРОК
Іменем України

08 вересня 2026 року м. Кам`янка

Кам`янський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участі
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
законного представника потерпілої ОСОБА_7 ,
представника потерпілої ОСОБА_8 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 12026250350000376 від 16 травня 2026 року за обвинуваченням 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Білорусь, білоруса, громадянина Білорусь, з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, який має на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286-1 КК України, 
встановив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 обвинувачується у тому, що він, 16 травня 2026 року близько 21 години 30 хвилин, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21102» реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись по вул. Озерна у с. Флярківка Черкаського району Черкаської області, зі сторони ставку у напрямку автодороги між населеними пунктами Жаботина та Михайлівка, навпроти домоволодінь 29-31, по вказаній вулиці, у порушення вимог пп. 2.3.б), 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, (2.36 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; 10.1 - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; 12.1під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним), затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, був неуважним до дорожньої обстановки, не вибрав безпечну швидкість керованого ним автомобіля, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого допустив зміну напрямку руху керованого ним транспортного засобу ліворуч та, виїхавши за межі проїжджої частини допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , котра рухалась по узбіччю автодороги у попутному напрямку. 
Внаслідок виниклої дорожньо-транспортної пригоди пішохід неповнолітня ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: підголовчастого (субкапітального) перелому 5-ї п`ясткової кістки справа та перелому основи 5-ї п`ясткової кістки справа, що відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості та знаходиться у причинному зв`язку із порушенням водієм ОСОБА_4 вимог п.п. 2.36), 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України. 
Отже ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.286-1 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження.
08.09.2026 між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_6 та її законним представником ОСОБА_7 на підставі статей 468, 469, 471, 473, 474 КПК України було укладено угоду про примирення у рамках кримінального провадження.
Згідно зі змістом наведеної угоди, яка скріплена підписами сторін, обвинувачений повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні, відшкодував повністю завдані збитки, беззастережно визнав обвинувачення в обсязі обвинувального акту у судовому провадженні. Сторони досягли відповідних домовленостей, погоджуючись на призначення обвинуваченому покарання, з урахуванням обставини, що пом`якшують покарання, із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України, за ч.1 ст. 286-1КК України - у виді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25 500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
В угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України та наслідки невиконання угоди, встановленні ст. 476 КПК України.
При цьому, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України визнав повністю, вказавши, що описане в обвинувальному акті, викладено правильно, вказані обставини відповідають подіям, що відбувалися в дійсності, і він їх в повному обсязі підтверджує. У вчиненому - щиро розкаявся. Уклавши відповідну угоду про примирення, він цілком розуміє надані йому законом права, а також роз`яснені йому судом наслідки укладення та затвердження вказаної угоди, визначені ст. 473 КПК України, - щодо обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями ст. 394 і ст. 424 КПК України, і щодо відмови від здійснення прав, передбачених ст. 474 ч. 4 п. 1 КПК України, а саме, права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого кримінального правопорушення, права на виклик і на допит у судовому засіданні свідків, права заявляти клопотання, права надання суду своїх доказів, а також, характер пред`явленого обвинувачення, відповідно до якого він визнає себе винуватим, вид покарання, і інші заходи, які можливо будуть застосовані до нього в разі затвердження зазначеної угоди судом, у тому числі, і наслідки невиконання вказаної угоди, визначені у ст. 476 КПК України. Також обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання та просив суд затвердити угоду про примирення та призначити узгоджене покарання. Крім того, обвинувачений вказав, що вказана угода про примирення укладена ним з потерпілою добровільно без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз. Розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України. У зв`язку з чим ОСОБА_4 просив суд затвердити угоду, призначивши узгоджене покарання та врахувати, що він щиро розкаюється в інкримінованому йому злочині, засуджує свою поведінку.
Потерпіла та її законний представник, представник у судовому засіданні просили затвердити укладену з обвинуваченим угоду та призначити йому узгоджене покарання. Потерпіла окремо зазначила, що вона примирилась з обвинуваченим, останній відшкодував повністю завдану їй шкоду, будь-яких претензій до нього вона не має. Також просили повернути раніше поданий ними цивільний позов.
Прокурор у судовому засіданні щодо затвердження угоди не заперечила. Зазначив, що є всі підстави для затвердження угоди про примирення та призначення передбаченого в ній обвинуваченому покарання. Перешкоди для затвердження угоди відсутні.
Розглядаючи питання щодо можливості затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.
Згідно з ч.1 ст.469 КПК України угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді).
Відповідно до ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається.
Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь - який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Отже, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про примирення, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинувачуваного про повне розуміння ними їх процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили їх погодитися на підписання угоди про примирення, характеру висунутого обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про примирення, суд дійшов висновку про те, що у даному кримінальному провадженні можливо затвердити надану угоду про примирення.
Оскільки на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, суд дійшов висновку, що мали місце діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , а дії останнього органом досудового розслідування обґрунтовано кваліфіковані за ч.1 ст.286-1 КК України, а отже доведена поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_4 у порядку, передбаченому статтями 468-476 КПК України.
Угодою визначено, що обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку. 
Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.
Перевіркою угоди на дотримання порядку її укладання, а також вивченням наданих суду даних щодо особистості обвинуваченого ОСОБА_4 судом не було знайдено підстав ставити під сумнів вказані обставини, а отже суд погоджується з ними.
При узгоджені виду та міри покарання сторони угоди, крім врахування сукупності пом`якшуючих обставин та відсутності обтяжуючих обставин, даних про особу обвинуваченого, раніше не судимого, виходили з того, що таке покарання має відповідати загальним засадам призначення покарання, передбаченим у Розділі XI Загальної частини КК України (ст.ст. 65-73), а також з того, що відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Сторони угоди просили суд взяти до уваги форму вини ОСОБА_4 , зокрема те, що скоєний ним злочин є необережним; обставини його вчинення, ступінь тяжкості вчиненого ним діяння та наслідки його вчинення у вигляді тілесних ушкоджень середньої тяжкості; дані про особу обвинуваченого, який не судимий, має місце роботи, позитивно характеризується, його сімейний стан, наявність на утриманні неповнолітніх дітей; обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що його обтяжують; його ставлення до цього порушення, а саме: визнання своєї провини в скоєному злочині, щирий жаль із приводу цього та осуд свої поведінки, повне розуміння негативних наслідків скоєного та бажання їх усунути.
Потерпіла в судовому засіданні показала, що розуміє, що обвинувачений повинен понести покарання за свої дії, але при цьому потерпіла просить врахувати ставлення обвинуваченого до скоєного. Потерпіла повідомила, що наразі обвинувачений повністю відшкодував їй матеріальну та моральну шкоду.
Для потерпілої зрозумілі такі наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, як обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 КПК та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.
Вислухавши сторони угоди та прокурора, вивчивши обвинувальний акт та інші матеріали судового провадження, що наявні у розпорядженні суду на даній стадії судового провадження, вивчивши та перевіривши на відповідність вимогам закону угоду про примирення, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, що умови угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального Кодексу України, в тому числі вимогам закону про кримінальну відповідальність відповідає узгоджене сторонами угоди покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України.
Відповідно до ст.468 КПК у кримінальному провадженні можуть бути укладені угода про примирення та угода про визнання винуватості. Перша з них може бути укладена між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим, друга між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. В обох випадках зміст угоди має містити узгоджене покарання та згоду сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.
Правила призначення покарання встановлені Кримінальним кодексом України, зокрема, Розділом XI його Загальної частини. Відповідно до ч.5 ст.65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди. Отже, закон дозволяє зазначеним вище суб`єктам кримінального провадження самостійно визначити вид покарання яке понесе винна особа.
Суд при ухваленні вироку на підставі угоди та призначенні покарання зобов`язаний перевірити угоду на відповідність вимогам кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність. За таких обставин сторони угоди, визначаючи покарання, зобов`язані дотримуватись положень Розділу ХІ «Призначення покарання» Загальної частини КК України.
За правилом ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму ВССУ № 13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» сторони мають право узгоджувати покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК ). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, узгоджувати: основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК; або інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин; або не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК.
Вислухавши сторони угоди та прокурора, вивчивши обвинувальний акт та інші матеріали судового провадження, що наявні у розпорядженні суду на даній стадії судового провадження, вивчивши та перевіривши на відповідність вимогам закону угоду про примирення, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, що умови угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального Кодексу України, в тому числі вимогам закону про кримінальну відповідальність відповідає узгоджене сторонами угоди покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України. Обвинуваченому роз`яснено наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.
У силу положень ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.1 ст. 286-1 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.
Судом встановлено, що ініціювання, порядок укладення та зміст угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілою відповідає вимогам ст. 469, 471 КПК України.
Умови угоди не суперечать вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України, узгоджена міра покарання, з призначенням покарання за ч.1 ст. 286-1 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25 500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, відповідає вимогам закону, а отже слід відповідно до умов угоди призначити ОСОБА_4 це покарання. Крім того, суд враховує, що угодою про визнання винуватості передбачено призначення ОСОБА_4 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, що в подальшому виключить можливість обвинуваченого використати таке право та на думку, суду, значно знижує його суспільну небезпечність.
Оскільки таке покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, ступеню тяжкості злочину та особистості обвинуваченого з врахуванням обставин, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, а також відсутність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, відповідає загальним засадам призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості, а також вимогам ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань - не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 475 КПК України якщо суд переконався, що угода може бути затвердженою, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Виходячи з викладеного, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
Підстав для відмови в затвердженні угод про примирення, передбачених ст. 474 ч. 7 КПК України, судом не встановлено.
Ураховуючи те, що на час судового розгляду стосовно обвинуваченого відсутній запобіжний захід, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого.
Процесуальними витратами у даному кримінальному провадженні є витрати на проведення експертиз, які відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Цивільний позов потерпілої за її заявою слід повернути.
Питання речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 19 травня 2026 року з метою збереження речових доказів, доцільно скасувати.
Керуючись статтями 7, 100, 124, 368-371, 373, 374, 395, 474, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про примирення, укладену 08.09.2026 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 12026250350000376 від 16 травня 2026 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України із дотриманням вимог ч.2 ст.53 КК України - у виді штрафу в розмірі 1 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25 500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.
Речові докази по кримінальному провадженню: автомобіль марки «ВАЗ 21102» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на території ТОВ «РДС», що за адресою : вул.Кам`янська, 2 с.Ребедайлівка, Михайлівської ОТГ, Черкаського району, Черкаської області та належить на праві власності ОСОБА_11 - повернути власнику.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави процесуальні витрати по справі за проведення експертиз № СЕ-19/124-26/6632-ІТ від 12.06.2026 в сумі 3850 грн. 88 коп., та № 397/26-23 від 16.06.2026 в сумі 9160 грн. 20 коп.
Скасувати накладений ухвалою слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області  від 19 травня 2026 року арешт на автомобіль марки «ВАЗ 21102» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_11 .
Цивільний позов потерпілої повернути останній згідно поданої нею заяви.
Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Цей вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку виключно з підстав, визначених у ч. 3 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду.
Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому, потерпілій в порядку, передбаченому ст. 376, 615 КПК України.

Суддя ОСОБА_1