ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" липня 2026 р. Справа№ 910/14606/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Корсака В.А.
суддів: Алданової С.О. 
Євсікова О.О. 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Денді-Логістик”
на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2026
у справі № 910/14606/25 (суддя Спичака О.М.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Денді-Логістик”
до Акціонерного товариства “Українська залізниця”
про стягнення коштів,
В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

25.11.2025 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю “Денді-Логістик” з вимогами до Акціонерного товариства “Українська залізниця” про стягнення збитків у розмірі 111 758,45 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що протягом 2022-2023 років відповідачем здійснювалися перевезення вантажів у належних позивачу вагонах №63190987, №29100831, №29100815, №29100641, №63191050, №63604557, №63191027, №63208409, №63190706, №63010342, №63208748, №63208466, №63604714, та в процесі відбулося розукомплектування/пошкодження вагонів на шляху прямування залізничними коліями загального користування, внаслідок чого позивачу були завдані збитки. 
Матеріально-правовою підставою позову позивач обрав статті 11, 16, 224, 908, 1166, 1192 ЦК України, статтю 307 ГК України, статті 4, 12, 123, 124, 126, 129, 162, 164 ГПК України, статті 12, 23 та 24 Закону України «Про залізничний транспорт», статті 2, 5, 6, 8, 113, 126, 129 Статуту залізниць України, статті 14, 50, 51 та 53 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС).

Доводи та заперечення відповідача

Відповідач з позовом не погодився, посилаючись на те, що позивач не надав жодних доказів того, що пошкодження або розукомплектування вагонів сталося саме з вини АТ «Укрзалізниця». Відповідно до правил експлуатації та укладеного договору, відповідальність за технічний стан і утримання приватних вагонів несе їх власник, за винятком випадків, коли доведена вина залізниці.
Відповідач зазначає, що відчеплення низки вагонів (№№ 63208409, 63208466, 63010342, 63604714, 63208748) відбулося не через розукомплектування, а через «ослаблення кріплення труб». Ця несправність є наслідком звичайної інтенсивної експлуатації вагонів, потребує поточного технічного обслуговування (підтягування), витрати на яке закономірно має нести власник.
Встановлення «стояночного гальма у зборі» та супутніх деталей (штурвалів тощо) на деякі вагони здійснювалося за ініціативою та на прохання позивача як додаткова послуга. У повідомленнях про ремонт цих вагонів не фіксувалося пошкодження чи відсутність зазначених вузлів, тому необхідність їх заміни не була критичною причиною зупинки вагонів, а отже, вартість цих послуг (на суму 26 884,59 грн) не є збитками і не підлягає компенсації.
Відповідач просить суд застосувати строки позовної давності до епізодів щодо вагонів № 63190987 (подія від 22.01.2022) та № 29100831 (подія від 13.11.2022). За твердженням залізниці, ці події сталися поза межами строків звернення до суду (вимоги на суму 29 863,79 грн), а позивач не вказав жодних поважних причин для пропуску цього строку.
З огляду на наведені аргументи, відповідач вважає безпідставними та не підлягаючими задоволенню вимоги позивача щонайменше на загальну суму 56 748,38 грн (яка складається з 26 884,59 грн за поточне обслуговування та 29 863,79 грн за вимогами з пропущеною позовною давністю).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.02.2026 у задоволенні позову суд відмовив повністю. 
При ухваленні судового рішення, суд встановив наявність усіх елементів складу правопорушення з боку АТ «Укрзалізниця», оскільки перевізник прийняв вагони у технічно справному стані, але не забезпечив їх збереженість під час перевезення, що призвело до пошкоджень та завдало позивачу збитків на суму 111 758,45 грн. Відповідач зі свого боку не довів відсутність своєї вини. 
Незважаючи на доведеність вини залізниці, суд встановив, що позивач пропустив спеціальний строк позовної давності для пред`явлення позовів до перевізника, який регулюється Статутом залізниць України та статтею 315 Господарського кодексу України. 
Суд відхилив можливість подовження строків позовної давності на час дії карантину (COVID-19) та воєнного стану. Суд аргументував це тим, що такі подовження передбачені Прикінцевими та перехідними положеннями Цивільного кодексу України, тоді як спірні правовідносини регулюються спеціальним законом - Господарським кодексом України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), який не містить норм щодо продовження строку позовної давності з цих підстав.
Оскільки сплив позовної давності, про застосування якої заявив відповідач, є самостійною підставою для відмови в позові (відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України), суд повністю відмовив ТОВ «Денді-Логістик» у задоволенні позовних вимог.
При прийнятті рішення суд посилався на статті 16, 22, 256, 257, 258, 259, 261, 267, 362, 559, 681, 728, 786, 908, 909, 920, 924, 925, 1166 та 1293 Цивільного кодексу України, статті 224, 225, 307 і 315 Господарського кодексу України, статті 74, 76– 80, 129, 236– 242 та 252 Господарського процесуального кодексу України, статтю 23 Закону України «Про залізничний транспорт», статті 5, 6, 8, 126 і 134 Статуту залізниць України, а також на статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів 

Не погоджуючись з цим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю “ДенДі-ЛОГІСТИК” задовольнити повністю та стягнути з Акціонерного товариства “Українська залізниця” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ДенДі-ЛОГІСТИК” суму збитків у розмірі 111 758,45 грн. Стягнути з Акціонерного товариства “Українська залізниця” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ДенДі-ЛОГІСТИК” судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 422,40 грн., судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633,60 грн. та витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції.
А саме апелянт посилається на те, що:
- суд не має права застосовувати позовну давність із власної ініціативи без відповідної заяви сторони. Відповідач просив застосувати позовну давність лише щодо двох випадків відчіплень вагонів на суму 29 863,79 грн, проте суд всупереч вимогам закону безпідставно застосував її до повного розміру вимог на суму 111 758,75 грн;
- суд помилково керувався ст. 315 ГК України, тоді як до спорів щодо перевезення вантажів має застосовуватися спеціальна річна позовна давність, встановлена ст. 258 ЦК України. Відповідно до п. 12 та п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей строк не є пропущеним, оскільки його перебіг був законно продовжений на час дії карантину та зупинений на період воєнного стану;
- спір виник не з договірних, а з позадоговірних (деліктних) відносин щодо відшкодування майнової шкоди, де діє презумпція вини залізниці. З огляду на це, до правовідносин має застосовуватися загальна трирічна позовна давність за ст. 257 ЦК України, яка також не пропущена з огляду на її продовження та зупинення на періоди карантину й воєнного стану.

Доводи та заперечення відповідача

У своєму відзиві на апеляційну скаргу відповідач з апеляційною скаргою не погодився, просить залишити оскаржене рішення без змін посилаючись на те, що:
- у прохальній частині свого клопотання в суді першої інстанції відповідач просив застосувати строки позовної давності до позовних вимог загалом, не обмежуючись двома вагонами;
- порожні приватні вагони, які перевозяться за повними документами та з оплатою тарифу, мають статус «вантажу». Тому суд першої інстанції правильно визначив ці відносини як перевезення вантажу;
- оскільки це відносини з перевезення вантажу, до них застосовується спеціальна позовна давність (згідно зі ст. 258 ЦК України), порядок обчислення якої чітко регламентується ст. 315 ГК України та п.п. 134, 136 Статуту залізниць. Відповідно до цих норм, позов може бути пред`явлений протягом 6 місяців після спливу строків на пред`явлення претензії та відповіді на неї. Позивач звернувся до суду після спливу зазначених спеціальних строків позовної давності, тому рішення суду першої інстанції про відмову в позові є законним та обґрунтованим. Застосування позовної давності є законним правом відповідача, необхідним для забезпечення юридичної визначеності та запобігання ухваленню рішень на неповній доказовій базі через сплив часу. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2026 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Алданова С.О., Євсіков О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 постановлено витребувати у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/14606/25 та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду першої інстанції.
Після надходження матеріалів справи, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Денді-Логістик” на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2026 у справі № 910/14606/25. Закінчено проведення підготовчих дій. Ухвалено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі у строк до 24.04.2026 (включно). Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 24.04.2026 (включно). 

Межі перегляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу задовольнити, оскаржене рішення у даній справі скасувати. 

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Суд першої інстанції, на підставі сукупності належних та допустимих доказів встановив такі обставини правовідносин сторін.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Денді-Логістик» здійснює діяльність у сфері транспортно-експедиційного обслуговування, зокрема, з організації перевезень вантажів залізничним транспортом, для чого використовує залізничні приватні вагони №63190987, №29100831, №29100815, №29100641, №63191050, №63604557, №63191027, №63208409, №63190706, №63010342, №63208748, №63208466, №63604714.
Для забезпечення організації курсування вантажних вагонів на коліях загального користування та надання послуг, пов`язаних із цими перевезеннями, між позивачем та відповідачем укладено Договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом (є публічним договором).
Протягом 2022-2023 років залізницею здійснювалися перевезення вантажів у належних позивачу приватних вагонах №63190987, №29100831, №29100815, №29100641, №63191050, №63604557, №63191027, №63208409, №63190706, №63010342, №63208748, №63208466, №63604714.
Під час здійснення перевезень у зазначених вагонах виявлено несправність (розукомплектування), а саме:
22.01.2022 у складі поїзда №3551 на станцію Кривий Ріг РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» прибув вагон №63190987, що підтверджується залізничною накладною від 12.01.2022 №40616112, у пошкодженому (розукомплектованому) стані, який був направлений працівниками структурного підрозділу (СП) «Експлуатаційне вагонне депо «Батуринська» РФ «Придніпровська залізниця» на технічне обслуговування з підчепленням (ТОв) у зв`язку із відсутністю головної та магістральної частин повітророзподільника, пошкодження робочої камери та обривом підвідної трубки (штуцера), на підставі чого були оформлені повідомлення про ремонт форми ВУ-23М №б/н від 22.01.2022 з кодом несправності (455) та Акт про пошкодження вагону №б/н від 22.01.2022 (ВУ-25М);
13.11.2022 у складі поїзда №2001 на станцію Шепетівка РФ «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» прибув вагон №29100831, що підтверджується залізничною накладною від 05.11.2022 №41912502, у пошкодженому (розукомплектованому) стані, який був направлений працівниками Виробничого підрозділу (ВП) Експлуатаційного вагонного депо «Козятин» РФ «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на технічне обслуговування з підчепленням (ТОв) у зв`язку із відсутністю, несправністю запора дверей, головної частини повітророзподільника, на підставі чого були оформлені повідомлення про ремонт форми ВУ-23М №3251 від 13.11.2022 з кодом несправності (403) та дефектна відомість №б/н від 13.11.2022 (ВУ-22);
27.11.2022 у складі поїзда №3503 на станцію Подільськ РФ «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» прибув вагон №29100815, що підтверджується залізничною накладною від 18.11.2022 №46979423, у пошкодженому (розукомплектованому) стані, який був направлений працівниками Експлуатаційного вагонного депо «Подільськ» РФ «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на технічне обслуговування з підчепленням (ТОв) у зв`язку із розобладнанням гальмівного обладнання, пошкодженням автозчепного пристрою, ремонтом головної та магістральної частин повітророзподільника, на підставі чого були оформлені повідомлення про ремонт форми ВУ-23М №7040 від 27.11.2022 з кодом несправності (403) та дефектна відомість №б/н від 11.12.2022 (ВУ-22);
27.11.2022 у складі поїзда №3503 на станцію Подільськ РФ «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» прибув вагон №29100641, що підтверджується залізничною накладною від 19.11.2022 №46964847, у пошкодженому (розукомплектованому) стані, який був направлений працівниками Експлуатаційного вагонного депо «Подільськ» РФ «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на технічне обслуговування з підчепленням (ТОв) у зв`язку із необхідністю ремонту головної та магістральної частин повітророзподільника, на підставі чого були оформлені повідомлення про ремонт форми ВУ-23М №7039 від 27.11.2022 з кодом несправності (403) та дефектна відомість №б/н від 15.12.2022 (ВУ-22);
22.03.2023 у складі поїзда №5230+455+0 згідно Витягу з АРМ «Інформації про повагонні операції» на станцію Сновськ РФ «Південно-Західна залізниця» прибув вагон №6319050, що підтверджується залізничною накладною (ЦІМ) від 18.03.2023 №710137, у пошкодженому (розукомплектованому) стані, який був направлений працівниками ВП Експлуатаційне вагонне депо «Дарниця» РФ «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на технічне обслуговування у зв`язку із розукомплектуванням ручного стояночного гальма, на підставі чого було оформлено повідомлення про ремонт форми ВУ-23М №5402 від 26.03.2023;
22.03.2023 у складі поїзда №5230+455+0 згідно Витягу з АРМ «Інформації про повагонні операції» на станцію Сновськ РФ «Південно-Західна залізниця» прибув вагон №63604557, що підтверджується залізничною накладною (ЦІМ) від 18.03.2023 №710079, у пошкодженому (розукомплектованому) стані, який був направлений працівниками ВП Експлуатаційне вагонне депо «Дарниця» РФ «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на технічне обслуговування у зв`язку із розукомплектуванням ручного стояночного гальма, на підставі чого було оформлено повідомлення про ремонт форми ВУ-23М №5400 від 26.03.2023;
22.03.2023 у складі поїзда №5320+403+0 згідно Витягу з АРМ «Інформації про повагонні операції» на станцію Сновськ РФ «Південно-Західна залізниця» прибув вагон №63191027, що підтверджується залізничною накладною (ЦІМ) від 18.03.2023 №710152, у пошкодженому (розукомплектованому) стані, який був направлений працівниками ВП Експлуатаційне вагонне депо «Дарниця» РФ «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на технічне обслуговування у зв`язку із розукомплектуванням ручного стояночного гальма, на підставі чого було оформлено повідомлення про ремонт форми ВУ-23М №5403 від 26.03.2023;
22.03.2023 у складі поїзда №5320+403+0 згідно Витягу з АРМ «Інформації про повагонні операції» на станцію Сновськ РФ «Південно-Західна залізниця» прибув вагон №63208409, що підтверджується залізничною накладною (ЦІМ) від 18.03.2023 №710053, у пошкодженому (розукомплектованому) стані, який був направлений працівниками ВП Експлуатаційне вагонне депо «Дарниця» РФ «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на технічне обслуговування у зв`язку із пошкодженням повітророзподільника, на підставі чого було оформлено повідомлення про ремонт форми ВУ-23М №5401 від 26.03.2023;
22.03.2023 у складі поїзда №5320+455+0 згідно Витягу з АРМ «Інформації про повагонні операції» на станцію Сновськ РФ «Південно-Західна залізниця» прибув вагон №63190706, що підтверджується залізничною накладною (ЦІМ) від 18.03.2023 №710061, у пошкодженому (розукомплектованому) стані, який був направлений працівниками ВП Експлуатаційне вагонне депо «Дарниця» РФ «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на технічне обслуговування у зв`язку із несправністю повітророзподілювача та розукомплектуванням ручного стояночного гальма, на підставі чого було оформлено повідомлення про ремонт форми ВУ-23М №5399 від 26.03.2023;
22.03.2023 у складі поїзда №5320+455+0 згідно Витягу з АРМ «Інформації про повагонні операції» на станцію Сновськ РФ «Південно-Західна залізниця» прибув вагон №63010342, що підтверджується залізничною накладною (ЦІМ) від 18.03.2023 №709576, у пошкодженому (розукомплектованому) стані, який був направлений працівниками ВП Експлуатаційне вагонне депо «Дарниця» РФ «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на технічне обслуговування у зв`язку із ослабленням кріплення труб, на підставі чого було оформлено повідомлення про ремонт форми ВУ-23М №5411 від 28.03.2023;
22.03.2023 у складі поїзда №5320+455+0 згідно Витягу з АРМ «Інформації про повагонні операції» на станцію Сновськ РФ «Південно-Західна залізниця» прибув вагон №63208748, що підтверджується залізничною накладною (ЦІМ) від 18.03.2023 №710707, у пошкодженому (розукомплектованому) стані, який був направлений працівниками ВП Експлуатаційне вагонне депо «Дарниця» РФ «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на технічне обслуговування у зв`язку із ослабленням кріплення труб, на підставі чого було оформлено повідомлення про ремонт форми ВУ-23М №5413 від 28.03.2023;
22.03.2023 у складі поїзда №5320+455+0 згідно Витягу з АРМ «Інформації про повагонні операції» на станцію Сновськ РФ «Південно-Західна залізниця» прибув вагон №63208466, що підтверджується залізничною накладною (ЦІМ) від 18.03.2023 №709527, у пошкодженому (розукомплектованому) стані, який був направлений працівниками ВП Експлуатаційне вагонне депо «Дарниця» РФ «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на технічне обслуговування у зв`язку із ослабленням кріплення труб, на підставі чого було оформлено повідомлення про ремонт форми ВУ-23М №5410 від 28.03.2023;
22.03.2023 у складі поїзда №53230+455+0 згідно Витягу з АРМ «Інформації про повагонні операції» на станцію Сновськ РФ «Південно-Західна залізниця» прибув вагон №63604714, що підтверджується залізничною накладною (ЦІМ) від 18.03.2023 №710699, у пошкодженому (розукомплектованому) стані, який був направлений працівниками ВП Експлуатаційне вагонне депо «Дарниця» РФ «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на технічне обслуговування у зв`язку із ослабленням кріплення труб, на підставі чого було оформлено повідомлення про ремонт форми ВУ-23М №5412 від 28.03.2023.
З метою здійснення ремонту розукомплектованих вагонів позивач звернувся до:
- СП «Експлуатаційне депо «Батуринська» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» з проханням організувати проведення ремонтних робіт вагону №63190987 за власний рахунок (включаючи придбання та поставку запасних частин) та гарантовано оплату вартості ремонтних робіт (гарантійний лист від 24.01.2022 №011);
- ВП Експлуатаційного вагонного депо «Козятин» РФ «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» з проханням організувати проведення ремонтних робіт вагону №29100831 за власний рахунок (включаючи придбання та поставку запасних частин) та гарантовано оплату вартості ремонтних робіт (гарантійний лист від 09.11.2022 №200);
- Експлуатаційного вагонного депо «Подільськ» РФ «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» з проханням організувати проведення ремонтних робіт вагонів №№29100815, 29100641 згідно з договором №ОД/В-21-564дНЮ від 15.12.2021 та гарантовано оплату вартості ремонтних робіт (гарантійний лист від 27.11.2022 №207);
- ВП Експлуатаційне вагонне депо «Дарниця» РФ «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» організувати проведення ремонтних робіт вагонів № №63191050, 63604557, 63191027, 63208409, 63190706, 63010342, 63208748, 63208466, 63604714 за власний рахунок (включаючи придбання та поставку запасних частин) та гарантовано оплату вартості ремонтних робіт (гарантійний лист від 22.03.2023 №043).
У зв`язку з відсутністю у вагоноремонтного підприємства Акціонерного товариства «Українська залізниця» необхідних запасних частин, потрібних для виконання ремонту розукомплектованих/пошкоджених вагонів, з метою прискорення виконання ремонтних робіт вагонам, які знаходяться у власності позивача та були відчеплені працівниками відповідача, позивачем придбано запасні частини на загальну суму 77380,00 грн, які в подальшому за відповідними актами приймання-передачі деталей передані відповідачу (відповідному підрозділу).
Крім того, у період з 2022-2023 років відповідачем виконано поточний ремонт з відчеплення пошкоджених (розукомплектованих) вагонів на загальну суму 35897,46 грн., що підтверджується відповідними актами.
За фактом виконання ремонту вагоноремонтним підприємством були видані відповідні повідомлення форми ВУ-36М: - від 11.02.2022 №4406 на вагон №63190987, - від 13.11.2022 №1144 на вагон №29100831; - від 11.12.2022 №600 на вагон №29100815; - від 14.12.2022 №621 на вагон №29100641; - від 27.03.2023 №5231 на вагон №63191050; - від 28.03.2023 №5233 на вагон №63604557; - від 27.03.2023 №5229 на вагон №63191027; - від 28.03.2023 №5232 на вагон №63208409; - від 27.03.2023 №5230 на вагон №63190706; 16. від 01.04.2023 №5239 на вагон №63010342; 17. від 01.04.2023 №5237 на вагон №63202848; - від 01.04.2023 №5240 на вагон №63208466; - від 01.04.2023 №5236 на вагон №63604714.
Відповідно до п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.99 № 113, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.03.99 за №165/3458 (далі – Правила користування вагонами і контейнерами), загальна сума збитків, завданих позивачу в результаті заміни розукомплектованих/ відновлення пошкоджених вагонів, складає 111758,45 грн., з яких: 77380,00 грн. - вартість деталей; 34378,45 грн - вартість ремонту.
За таких обставин, оскільки розукомплектування/пошкодження вагонів відбулася на шляху прямування залізничними коліями загального користування та вагони перебували у володінні відповідача, тобто у період знаходження вагонів на відповідальності відповідача, позивач вважає, що збитки завдані йому саме з вини відповідача, а тому підлягають відшкодуванню останнім в повному обсязі – у сумі 111758,45 грн.
Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зауважив, що позивачем не долучено жодного доказу спричинення шкоди з вини саме залізниці. Крім того, відповідач заявив про застосування позовної давності.

Мотиви і джерела права, з яких виходить апеляційний суд при ухваленні судового рішення

Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено законодавством. 
Статтею 307 ГК України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. 
Згідно з п. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статтею 8 Статуту передбачено, що перевезення вантажів провадиться, зокрема, у власних вагонах, що належать підприємствам, які повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України. 
Як зазначено у п. 11 оглядового листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства» від 29.11.2007 №01-8/91, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус «вантажу». Залізниця зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу. 
Відповідно до ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. 
Статтею 23 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу. За незбереження (псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що пошкодження виникли з незалежних від них причин. 
За приписами п. 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу. Відповідно до п. 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу. Згідно з п. 2 ст. 126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди. 
За змістом ст. 16, 22 ЦК України та ст. 224, 225 ГК України особа має право на відшкодування збитків, під якими розуміються втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. 
Згідно з п. 20 Правил користування вагонами і контейнерами, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів. Відповідно до п. 22 цих Правил, сума збитків за пошкодження вагона складається з вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин, витрат на транспортування та плати за користування вагоном за нормативний час перебування у ремонті. 
За приписами п. 3.4, 4.1 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, повинні відповідати всім технічним вимогам, а їх випуск допускається лише після відповідного огляду технічного стану працівниками вагонного господарства. 
Щодо застосування строків позовної давності апеляційний суд керується наступним.
Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність (зокрема, в один рік до вимог, що випливають із перевезення). За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. 
Водночас, пунктом 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України встановлено, що під час дії карантину строки, визначені статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. 
Крім того, пунктом 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що у період дії воєнного стану строки, визначені статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого стану. 
Згідно з ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 

Правова позиція апеляційного суду 

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду, здійснюючи перевірку законності та обґрунтованості рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2026 у справі №910/14606/25, виходить із такого. 
Предметом позову у цій справі є стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДенДі-Логістик» збитків у розмірі 111 758,45 грн, завданих внаслідок пошкодження/розукомплектування 13 власних вагонів під час їх перевезення залізничними коліями.

Щодо встановлення факту правопорушення та вини перевізника

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення в діях відповідача. Апеляційний суд погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
За змістом статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Аналогічні положення закріплені у статті 23 Закону України «Про залізничний транспорт» та статтях 110, 113 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457.
Відповідач у відзиві на позовну заяву та запереченнях наголошував, що відчеплення частини вагонів (зокрема №№ 63010342, 63208748, 63208466, 63604714) сталося через «ослаблення кріплення труб» гальмівної системи, що, на його думку, є наслідком нормальної експлуатації вагону та потребує лише підтягування кріплень без заміни деталей. Відповідач стверджував, що встановлення додаткового обладнання (стояночного гальма) здійснювалося виключно з ініціативи власника.
Колегія суддів відхиляє ці доводи Відповідача, оскільки вони спростовуються матеріалами справи та нормативно-технічними актами.
Зокрема, відповідно до пункту 6.2.7 Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України, суворо забороняється ставити в склад поїзда вагони, гальмівне обладнання яких має пошкодження повітропроводів, нещільність їх з`єднань або послаблення трубопроводів у місцях їх кріплення.
Факт пошкодження вагонів підтверджується належними доказами:
- повідомленнями про ремонт форми ВУ-23М, які є підставою для переведення вагонів до числа несправних;
- дефектними відомостями форми ВУ-22;
- актами форми ВУ-25М;
- повідомленнями про приймання вагонів з ремонту форми ВУ-36М 
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди (стаття 1166 ЦК України). Відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що пошкодження та розукомплектування ввірених йому до перевезення приватних вагонів сталися не з його вини або внаслідок непереборної сили.
Таким чином, суд першої інстанції правомірно встановив наявність вини Акціонерного товариства «Українська залізниця» та наявність причинно-наслідкового зв`язку між його бездіяльністю та завданими Позивачу збитками у розмірі 111 758,45 грн.

Щодо правової природи правовідносин та характеру пошкоджень

Судом встановлено, що АТ «Укрзалізниця» прийняло до перевезення власні порожні вагони Позивача (зокрема, №№ 63190987, 29100831, 63191050, 63010342, 63604557, 63208748, 63191027, 63208409, 63208466, 63604714, 63190706) за відповідними залізничними накладними.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком про те, що порожні приватні вагони, які перевозяться залізницею за перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус вантажу. Відповідно, відносини сторін регулюються Статутом залізниць України. Відповідно до п. 110 Статуту, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття до видачі одержувачу.
Матеріалами справи спростовуються доводи Відповідача про те, що несправності вагонів виникли внаслідок нормальної експлуатації та зносу. Зокрема, судом досліджено:
- Акт форми ВУ-25М від 22.01.2022 щодо вагона № 63190987, у якому чітко зазначено, що вагон "прибув розукомплектований", а саме "розобладнана головна частина повітророзподільника" та "розобладнана магістральна частина повітророзподільника". В акті зафіксовано направлення заяви до поліції про встановлення винних осіб;
- Дефектні відомості (форма ВУ-22) та Повідомлення (форма ВУ-23М) щодо інших вагонів (наприклад, № 29100831, № 29100815, № 63191050, № 63604557), які засвідчують технічну несправність вагонів, відсутність головних та магістральних частин, розукомплектування ручного стоянкового гальма тощо, що потребувало відчеплення вагонів та направлення їх у ремонт.
Згідно з п. 4.1 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, випуск вагонів на колії загального користування допускається лише після огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства. Оскільки Відповідач прийняв вагони без зауважень, вони перебували у технічно справному стані.
Відповідно до п. 6.2.7 Інструкції з експлуатації гальм (№ 264-Ц), ослаблення кріплення трубопроводів та пошкодження повітропроводів суворо забороняє ставити вагони в склад поїзда.
На усунення вказаних пошкоджень Позивач за власні кошти придбав необхідні деталі (що підтверджується видатковими накладними, актами приймання-передачі ТМЦ, платіжними інструкціями) та оплатив АТ «Укрзалізниця» послуги з поточного ремонту, подавання-забирання вагонів (підтверджено актами виконаних робіт, рахунками-фактурами, платіжними інструкціями №№ 2653, 2722, 3362, 12371, 12685, 12575 тощо). Загальна сума збитків становить 111 758,75 грн, які є документально підтвердженими.

Щодо процесуальних меж застосування позовної давності судом першої інстанції

Відмовляючи у задоволенні позову в повному обсязі, місцевий господарський суд виходив із того, що Позивач пропустив строк позовної давності. Апеляційний суд вважає такий висновок передчасним та таким, що зроблений з порушенням норм матеріального і процесуального права. 
Відповідно до частин 3 та 4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Як вбачається з матеріалів справи, Відповідач у відзиві на позовну заяву чітко конкретизував свої вимоги щодо застосування позовної давності. Відповідач зазначив, що поза межами позовної давності заявлені вимоги лише щодо двох випадків відчеплення вагонів, які відбулися до 24 листопада 2022 року:
- вагон №63190987 (відчеплений 22.01.2022) на суму 17 380,91 грн;
- вагон №29100831 (відчеплений 13.11.2022) на суму 12 482,88 грн Загальна сума, щодо якої Відповідач навів розрахунок пропуску строків, склала 29 863,79 грн.
Незважаючи на те, що в прохальній частині відзиву Відповідач просив «застосувати строки позовної давності до позовних вимог у цій справі», суд не має права за власною ініціативою (ex officio) застосовувати позовну давність до тих вимог, щодо яких відповідач не навів фактичного обґрунтування її пропуску. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.10.2023 у справі №756/8056/19 наголосила, що стаття 267 ЦК України встановлює суб`єктивні межі застосування позовної давності, і без відповідної заяви сторони суд не може застосувати її за власною ініціативою. Зокрема, Суд зазначив таке: «Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України дозволяє зробити висновок, що в ній встановлені суб`єктивні межі застосування позовної давності. Тобто такі випадки, до яких позовна давність не застосовується судом, оскільки відсутня відповідна заява сторони у спорі. Без заяви сторони у спорі позовна давність судом за власною ініціативою застосовуватись не може за жодних обставин. Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України у постанові від 22 березня 2017 року в справі № 6-3063цс16.». 
Отже, суд першої інстанції безпідставно застосував наслідки спливу позовної давності до вимог Позивача про стягнення збитків за пошкодження решти 11 вагонів на загальну суму 81 894,66 грн, оскільки щодо цих епізодів відповідач не наводив мотивів пропуску строку.

Щодо неправильного застосування норм матеріального права про обчислення строків позовної давності

Колегія суддів також констатує помилковість висновків суду першої інстанції щодо пропуску Позивачем строків позовної давності навіть щодо тих двох вагонів, про які заявляв Відповідач.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 315 ГК України та норми Статуту залізниць України (6 місяців), оскільки стаття 315 ГК України не вказана у переліку статей, строки за якими продовжуються згідно з пунктами 12 та 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України (карантин та воєнний стан), суд дійшов висновку, що строк позовної давності не продовжувався.
Такий висновок суперечить дійсному змісту норм матеріального права та актуальній правозастосовній практиці Верховного Суду.
По-перше, згідно з частиною 1 статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність. Пунктом 6 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України прямо передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог у зв`язку із перевезенням вантажу, пошти.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.02.2023 у справі №910/18214/19 роз`яснила співвідношення загальних та спеціальних норм, зазначивши, що спеціальна норма застосовується до тих відносин, щодо яких вона встановлює спеціальне правило, а у решті діє загальна норма. Відповідно, саме стаття 258 ЦК України є нормою, що встановлює спеціальну позовну давність до вимог з перевезення вантажів. Зокрема, в п. 9.56 цієї постанови: «Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на співвідношення між загальною та спеціальною нормою. Спеціальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у певних випадках, визначених такою нормою, а загальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у всіх випадках, крім тих, на які поширюється гіпотеза спеціальної норми. Тому загальна та спеціальна норми не суперечать одна одній, а встановлюють системне законодавче регулювання. У цій справі підлягає застосуванню спеціальна процесуальна норма пункту 7 розділу ІІ Закону № 590-ІХ.».
Законом України №540-ІХ від 30.03.2020 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, який імперативно визначив, що під час дії карантину строки, визначені, зокрема, статтею 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Карантин в Україні діяв з 12.03.2020 по 30.06.2023 включно.
Законом України №2120-ІХ від 15.03.2022 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії воєнного стану строки, визначені статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються (а згодом, за Законом №3450-ІХ - зупиняються) на строк дії такого стану.
Оскільки спірні випадки відчеплення вагонів №63190987 та №29100831 відбулися 22.01.2022 та 13.11.2022 відповідно, їх річний строк позовної давності, передбачений статтею 258 Цивільного кодексу України, припав на період безперервної дії карантину (до 30.06.2023), а також на період дії воєнного стану (з 24.02.2022).
Враховуючи, що пункт 19 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України був виключений лише 04.09.2025 (Закон України № 4434-ІХ), перебіг позовної давності був законодавчо зупинений аж до цієї дати. Позивач звернувся з позовом 24.11.2025, тобто в межах законодавчо продовжених/зупинених строків позовної давності.
Колегія суддів враховує посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 12.09.2023 у справі №910/7063/21. У пункті 8.38 вказаної постанови Верховний Суд зазначив, що правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої пошкодженням власних вагонів перевізником під час перевезення, мають позадоговірний (деліктний) характер, до яких застосовується презумпція вини залізниці. Водночас питання строків позовної давності у вказаній справі Верховним Судом не досліджувалося.
Отже, враховуючи викладене, суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини щодо протиправної поведінки Відповідача, розміру завданої шкоди та наявності вини перевізника, допустив неправильне застосування норм матеріального права (статей 257, 258, пунктів 12, 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України) та порушення норм процесуального права (частин 3, 4 статті 267 ЦК України).
За таких обставин рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2026 у справі №910/14606/25 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про повне задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ДенДі-Логістик» про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» збитків у розмірі 111 758,45 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги 

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, за результатом апеляційного перегляду даної справи, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що при прийнятті оскарженого рішення мало місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а тому оскаржене рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог. 

Судові витрати

Згідно вимог статті 129 ГПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги судові витрати покладаються на апелянта. 

Щодо витрат на правничу допомогу 

Розглядаючи заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ДенДі-ЛОГІСТИК» про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з положеннями статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 1-3 статті 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Судом встановлено, що правовідносини між ТОВ «ДенДі-ЛОГІСТИК» (Клієнт) та адвокатом Сидоренко Дариною Олександрівною (Адвокат) врегульовані Договором про надання правової допомоги №01-С від 13.11.2025.
За умовами п. 1.1.1 Договору, адвокат зобов`язується надати Клієнту правову допомогу, що передбачає, зокрема, представництво та захист інтересів Клієнта у місцевих та апеляційних судах із правом підпису процесуальних документів від імені Клієнта.
Згідно з п. 3.1 Договору, за надання правової допомоги Клієнт сплачує Адвокату гонорар, розмір якого визначається за домовленістю сторін. Фактичний розмір гонорару та порядок розрахунків визначається сторонами у відповідній додатковій угоді.
Приймання-передача результатів здійснюється шляхом виставлення Акта про надання послуг, в якому зазначається кількість витрачених годин та вартість. 
Додатковою угодою № 2 від 01.01.2026 строк дії Договору було продовжено до 31 грудня 2026 року.
Щодо витрат, понесених позивачем у суді першої інстанції, судом враховано наступне.
Сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 від 13.11.2025 за надання правової допомоги Клієнту при підготовці позовної заяви до АТ «Укрзалізниця».
Вартість послуг визначена у розмірі 5 500 грн за годину роботи адвоката.
У позовній заяві орієнтовний розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу складав 16 500 грн.
Щодо витрат, понесених скаржником під час апеляційного провадження колегією враховано наступне. 
10.02.2026 сторонами укладено Додаткову угоду № 4, яка визначає порядок розрахунків за підготовку апеляційної скарги по справі № 910/14606/25 та представництво у Північному апеляційному господарському суді.
Пунктом 3 Додаткової угоди № 4 вартість послуг встановлена на рівні 5 500 грн за годину роботи адвоката.
Надаючи оцінку співмірності заявленої до стягнення суми судових витрат, суд керується частиною 4 статті 126 ГПК України, згідно з якою розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
Колегія суддів зазначає, що ціна позову у даній справі становить 111 758,45 грн. Спір стосується стягнення збитків за пошкодження (розукомплектування) 13 приватних вагонів позивача під час їх перебування на коліях загального користування. Представником позивача було здійснено значний обсяг роботи, зокрема: зібрано та проаналізовано первинну документацію (повідомлення форми ВУ-23М, акти ВУ-36М, накладні, дефектні відомості), підготовлено аргументовану позовну заяву, а на стадії апеляційного оскарження - проаналізовано оскаржуване рішення місцевого суду та підготовлено апеляційну скаргу, в якій детально досліджено правову природу деліктних правовідносин, практику Верховного Суду та застосування норм щодо зупинення строків позовної давності на період дії карантину та воєнного стану.
Враховуючи встановлену Договором та Додатковими угодами погодинну ставку (5 500 грн/год), заявлена сума витрат у суді першої інстанції (16 500 грн) та апеляційної інстанції (16 500 грн) еквівалентна 3 годинам роботи адвоката за кожну інстанцію, що, на переконання суду, є об`єктивно необхідним та мінімально виправданим часом для належного вивчення матеріалів, аналізу судової практики та складання відповідних процесуальних документів (позову та апеляційної скарги).
Крім того, відповідно до частини 5 статті 126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат (частина 6 статті 126 ГПК України).
Відповідач, АТ «Укрзалізниця», не подав до суду належних та допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про неспівмірність чи завищеність заявлених позивачем до стягнення витрат на правничу допомогу.
Згідно з частиною 14 статті 129 ГПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Оскільки за наслідками апеляційного перегляду колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення місцевого суду та повне задоволення позовних вимог ТОВ «ДенДі-ЛОГІСТИК», понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанцій підлягають стягненню з Акціонерного товариства «Українська залізниця» у повному обсязі, як такі, що доведені матеріалами справи, є реальними, розумними та співмірними з предметом спору. 
Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу задовольнити.
Рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2026 у справі №910/14606/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5; код ЄДРПОУ 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДенДі-ЛОГІСТИК» (80461, Львівська область, Львівський район, смт Запитів, вул. Залізнична, 25; код ЄДРПОУ 41342063) збитки у розмірі 111 758 (сто одинадцять тисяч сімсот п`ятдесят вісім) грн 75 коп та витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5; код ЄДРПОУ 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДенДі-ЛОГІСТИК» (80461, Львівська область, Львівський район, смт Запитів, вул. Залізнична, 25; код ЄДРПОУ 41342063) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн 60 коп. та 16 500 (шістнадцять тисяч п`ятсот) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. 
Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідні накази.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, встановлені статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України. 

Головуючий суддя В.А. Корсак 

Судді С.О. Алданова

О.О. Євсіков