Справа № 438/1251/26 
Провадження 2/438/706/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

18 серпня 2026 року м. Борислав
Бориславський міський суд Львівської області в складі: головуючого судді Пантелєєва Д.Г., за участю секретаря Дівчур В.М. розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом адвоката Бабич Ірини Анатоліївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Бориславської міської ради Львівської області про визнання права власності на спадкове майно, 
встановив:
Адвокат Бабич І.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Бориславської міської ради Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. Просять визнати за ОСОБА_1   право власності на: 2/3 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, 1991 року побудови, загальною площею 296,6 кв.м, житловою – 118,6 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (1/3 частка) та після баби ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (1/3 частка); 1/12 частку у праві спільної часткової власності на квартиру житловою площею 28,4 кв. м, загальною - 53,1 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після баби ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визнати за ОСОБА_2   (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/3 частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, 1991 року побудови, загальною площею 296,6 кв.м, житловою – 118,6 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів - ОСОБА_3 , який на день смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Унаслідок смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 відкрилася спадщина, щодо якої він заповідального розпорядження на випадок смерті не вчиняв. До кола спадкоємців ОСОБА_3 першої черги за законом, окрім дітей – позивачів входить також мати спадкодавця - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . У встановлений шестимісячний строк з часу відкриття спадщини позивачі, а також ОСОБА_4 подали державному нотаріусу Бориславської державної нотаріальної контори Зайченко Н.В. заяви про прийняття спадщини за законом, на підставі яких нотаріусом 17.04.2008 року заведено спадкову справу № 271/2008 щодо майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (номер у Спадковому реєстрі 44531807), що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 14221622 від 17.04.2008 року. У той же час Постановою державного нотаріуса Бориславської державної нотаріальної контори Панкевича Р.І. від 14.03.2025 року № 66/02-14 позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на інше спадкове майно, а саме – житловий будинок на АДРЕСА_1 . Постанова нотаріуса вмотивована тим, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація про зареєстроване право власності спадкодавця на вищезазначений житловий будинок. При цьому правовстановлюючі документи на це спадкове майно спадкоємцями також не подані. Індивідуальні (садибні) житлові будинки, збудовані у період до 05 серпні 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Підставою виникнення права власності на таке майно є сам факт збудування його особою, який не пов`язує виникнення права власності на будинок із проведенням його реєстрації. ОСОБА_3 , побудувавши у 1991 році житловий будинок АДРЕСА_1 , набув право власності на цей об`єкт нерухомості. Тому, спадкоємці першої черги за законом ОСОБА_3 , які в установленому законом порядку прийняли спадщину: позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , а також - ОСОБА_4 , успадкували кожен по 1/3 частині житлового будинку АДРЕСА_1 . З тієї причини, що ОСОБА_3 не встиг за життя отримати правовстановлюючі документи на житловий будинок та здійснити його реєстрацію, його спадкоємці не можуть оформити свої спадкові права на вказане майно у нотаріальному порядку. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла спадкодавець ОСОБА_4 , яка доводиться позивачам бабою по лінії батька, ОСОБА_3 . Спадкоємець першої черги ОСОБА_4 – син ОСОБА_3 - помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (до відкриття спадщини), у зв`язку з чим його частку спадщини відповідно до ст. 1266 ЦК України спадкує за правом представлення внук ОСОБА_4 - позивач ОСОБА_1 . Позивач ОСОБА_2 – спадщину баби не приймав і на неї не претендує. На день відкриття спадщини (14.07.2016 року) зі спадкодавцем не проживав, оскільки з 09.12.2006 року і по цей час постійно мешкає і зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . До спадкової маси спадкодавця ОСОБА_4 входять: 1/12 частка у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_4 , яка належала її синові ОСОБА_3 ; 1/3 частка житлового будинку АДРЕСА_1 , побудованого ОСОБА_3 відповідно до рішень виконкому Бориславської міської Ради народних депутатів від 15.03.1990 року № 88, від 31.01.1991 року № 36, Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 22.03.1991 року № 784. Спадщину сина ОСОБА_3 . ОСОБА_4 прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. Оскільки позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцями, які прийняли спадщину ОСОБА_3 , а позивач ОСОБА_1 – також і єдиним спадкоємцем ОСОБА_4 , то їхні позовні вимоги звернені до органу місцевого самоврядування за місцем розташування спадкового нерухомого майна – Бориславської міської ради. Враховуючи вищевикладене, просять позов задовольнити. 
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Бабич І.А. надала заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача ОСОБА_1 , позов підтримують, наполягають на його задоволенні.
Позивач ОСОБА_2 надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.
Відповідач в особі міського голови Бориславської міської ради – І. Яворського надіслали заяву про розгляд справи без участі представника міської ради, при вирішенні питання щодо задоволення позову покладаються на розсуд суду. 
Ухвалою суду від 14.07.2026 року по справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 30.07.2026 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду.
Оскільки, відповідно до вимог ч. 2 ст.279 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , який на день смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Вищезазначені обставини підтверджуються: свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 від 19.03.2008 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Бориславського міського управління юстиції Львівської області (актовий запис № 160 від 19.03.2008 року); свідоцтвом про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , серії НОМЕР_3 від 17.05.1979 року, виданим відділом ЗАГС м. Борислава Львівської області (актовий запис № 249 від 17.05.1979 року), батьками якого зазначено ОСОБА_3 , ОСОБА_5 ; свідоцтвом про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , серії НОМЕР_4 від 30.10.2018 року, виданим Бориславським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (актовий запис № 180 від 21.04.1981 року), батьками якого вказано ОСОБА_3 , ОСОБА_5 ; будинковою книгою для прописки громадян, які проживають в будинку АДРЕСА_2 .
До кола спадкоємців ОСОБА_3 першої черги за законом, окрім дітей – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , входить також мати спадкодавця - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
У встановлений ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк з часу відкриття спадщини позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , а також ОСОБА_4 подали державному нотаріусу Бориславської державної нотаріальної контори Зайченко Н.В. заяви про прийняття спадщини за законом, на підставі яких нотаріусом 17.04.2008 року заведено спадкову справу № 271/2008 щодо майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (номер у Спадковому реєстрі 44531807), що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 14221622 від 17.04.2008 року та спадковою справою № 271/2008, яка надіслана на адресу суду нотаріусом. 
Судом також встановлено, що державний нотаріус Бориславської державної нотаріальної контори Панкевич Р.І. видав позивачам ОСОБА_2 , ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на окреме спадкове майно, а саме: від 26.11.2024 року за реєстровими №№ 781, 783 – на грошові вклади з відповідними відсотками у банківських установах (по 1/3 частині кожному); від 26.11.2024 року за реєстровими №№ 780, 782 – на 1/4 частину квартири житловою площею 28,4 кв. м, а загальною - 53,1 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (по 1/12 частині кожному). ОСОБА_4 спадкові права на 1/12 частину квартири АДРЕСА_4 за життя оформити не встигла.
Постановою державного нотаріуса Бориславської державної нотаріальної контори Панкевича Р.І. від 14.03.2025 року № 66/02-14 ОСОБА_2 , ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на інше спадкове майно, а саме – житловий будинок на АДРЕСА_1 , в зв`язку з тим, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація про зареєстроване право власності спадкодавця на вищезазначений житловий будинок. 
Житловий будинок на АДРЕСА_1 побудовано ОСОБА_3 відповідно до рішень виконкому Бориславської міської Ради народних депутатів від 15.03.1990 року № 88, від 31.01.1991 року № 36, згідно з якими ОСОБА_3 надано у безстрокове користування земельну ділянку з земель міської забудови в АДРЕСА_1 площею 450 кв. м для будівництва індивідуального двоповерхового житлового будинку; та Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, укладеного між ОСОБА_3 і виконавчим комітетом Бориславської міської Ради народних депутатів, посвідченого державним нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори Петруняк І.О. 22.03.1991 року за реєстровим № 784. Дозвіл на право закладки фундаментів під індивідуальне будівництво видано Головним архітектором міста Борислава Гнатюком В.І. 13.05.1991 року.
Технічні характеристики об`єкта нерухомого майна наведені у Технічному паспорті на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (адреса об`єкта: АДРЕСА_1 ).
Даними Технічного паспорту на будинок садибного типу підтверджується, що вказаний житловий двоповерховий будинок літ. А-2, який є предметом спадкування після смерті ОСОБА_3 , закінчений будівництвом у 1991 році, має загальну площу 296,6 кв.м, а житлову – 118,6 кв.м, до нього належать господарські споруди: криниця і металева огорожа.
Як вбачається з Довідки Комунального підприємства Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (далі – КП ЛОР «ДМБТІ та ЕО») від 04.02.2025 року № 230, право власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна станом на 31.12.2012 року у КП ЛОР «ДМБТІ та ЕО» - не зареєстровано.
Зі змісту Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 477685790 від 18.05.2026 року вбачається, що відомості про право власності, інші речові права, їх обтяження, стосовно спадкового нерухомого майна (житлового будинку АДРЕСА_1 ) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (у тому числі його архівній частині – Реєстрі прав власності на нерухоме майно) є відсутні.
Згідно з п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент їх виникнення діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.
Правовий режим нерухомості визначається датою завершення будівництва, якою у даному випадку згідно з Технічним паспортом на житловий будинок садибного типу, виготовленим Фізичною особою – підприємцем, інженером ОСОБА_6 (кваліфікаційний сертифікат АЕ № 003297) станом на 19.12.2025 року (інвентаризаційна справа № 25658), є 1991 рік.
Зокрема, у постанові від 15.10.2020 року у справі № 623/214/17 (провадження № 61-1978св20) Верховний Суд вказав: «Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.
Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність).
Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.
Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1)».
У постанові від 20.02.2025 року у справі № 753/8293/21 (провадження № 61-11814св24) Верховний Суд дійшов наступних висновків: «Правовідносини щодо будівництва садових будинків і набуття прав на них до 05 серпня 1992 року регламентувалися нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року. 
Також у пункті 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127 (далі - Інструкція), міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва. Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року.
Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" набрав чинності з 12 березня 2011 року. У пункті 9 Розділу V "Прикінцеві положення" цього Закону передбачений певний строк для проходження процедури прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами їх технічного обстеження. Зокрема, до таких об`єктів було віднесено індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 05 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року.
Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпні 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.
Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон № 1952-IV) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Згідно з частиною третьою статті 3 Закону № 1952-IV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Отже, до 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедури введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на той час, не пов`язувало виникнення права власності на садові будинки з надвірними будівлями та спорудами з державною реєстрацією такого права.
Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна й містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.
Відповідна правова позиція є сталою в практиці Верховного Суду (див., наприклад постанови від 26 лютого 2020 року у справі № 607/16873/18 (провадження № 61-12451св19), від 10 серпня 2022 року у справі № 175/2629/18 (провадження № 61-17998св21), від 26 лютого 2020 року у справі № 607/16873/18 (провадження № 61-12451св19)), і висновки судів попередніх інстанцій відповідають такому підходу».
Отже, індивідуальні (садибні) житлові будинки, збудовані у період до 05 серпні 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Підставою виникнення права власності на таке майно є сам факт збудування його особою, який не пов`язує виникнення права власності на будинок із проведенням його реєстрації.
Таким чином, спадкодавець ОСОБА_3 , побудувавши у 1991 році житловий будинок АДРЕСА_1 , набув право власності на цей об`єкт нерухомості.
Відтак спадкоємці першої черги за законом ОСОБА_3 , які в установленому законом порядку прийняли спадщину, а саме ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , а також - ОСОБА_4 , успадкували кожен по 1/3 частині житлового будинку АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла спадкодавець ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , серії НОМЕР_5 від 30.10.2018 року, виданим Бориславським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (актовий запис № 277 від 15.07.2016 року).
ОСОБА_4 доводилася позивачам бабою по лінії батька, ОСОБА_3 . Факт родинних відносин ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , серії НОМЕР_6 від 03.01.1956 року, виданим Красногорівським міським ЗАГС Мар`їнського району Сталінської (тепер - Донецька) області (актовий запис № 3 від 03.01.1956 року), згідно з яким батьком ОСОБА_3 є ОСОБА_7 , а матір`ю - ОСОБА_4 , та свідоцтвами про народження позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 17.05.1979 року, серії НОМЕР_4 від 30.10.2018 року.
Спадкоємець першої черги ОСОБА_4 – син ОСОБА_3 - помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (до відкриття спадщини), у зв`язку з чим його частку спадщини відповідно до ст. 1266 ЦК України спадкує за правом представлення внук спадкодавця ОСОБА_4 - позивач ОСОБА_1 .
Внук спадкодавця ОСОБА_4 - позивач ОСОБА_2 – спадщину баби не приймав і на неї не претендує. На день відкриття спадщини (14.07.2016 року) зі спадкодавцем ОСОБА_4 не проживав, 
Судом також встановлено, що до спадкової маси спадкодавця ОСОБА_4 входять:
1/12 частка у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_4 , яка належала її синові ОСОБА_3 
1/3 частка житлового будинку АДРЕСА_1 , побудованого ОСОБА_3 відповідно до рішень виконкому Бориславської міської Ради народних депутатів від 15.03.1990 року № 88, від 31.01.1991 року № 36, Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 22.03.1991 року № 784.
Спадщину сина ОСОБА_3 . ОСОБА_4 прийняла, але не оформила своїх спадкових прав.
02.11.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Матолич-Обрізко Г.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті баби ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 . На підставі цієї заяви нотаріусом 02.11.2018 року заведено спадкову справу №49/2018 (номер у Спадковому реєстрі 63256184), що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 53928181 від 02.11.2018 року.
Приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Матолич-Обрізко Г.С. відмовила Позивачу у вчиненні вищезазначеної нотаріальної дії у зв`язку з неподанням документів, які підтверджують факт прийняття спадщини і склад спадкового майна (постанова від 06.11.2025 року). 
Згідно з частинами 1, 2 та 6 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Відповідно до пункту 3.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 (в діючій редакції), факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини підтверджується: витягом з реєстру територіальної громади; довідкою про реєстрацію місця проживання; іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (паспортом громадянина України, виготовленим у формі книжечки, з відміткою про реєстрацію постійного місця проживання громадянина, якщо спадщина відкрилась до 01.12.2021 року, рішенням суду тощо).
Факт постійного проживання позивача ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 на день смерті останньої ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ) у квартирі АДРЕСА_4 підтверджується Актом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Фортуна-171» від 08.08.2025 року, наданим позивачем суду.
Із огляду на викладене, позивач ОСОБА_1 вважається таким, що відповідно до вимог ч. 3 ст.1268 ЦК України прийняв спадщину ОСОБА_4 , оскільки на день смерті спадкодавця постійно проживав разом із нею і протягом шести місяців з часу відкриття спадщини про свою відмову від спадщини не заявляв. 
Разом із тим, при вирішенні питання встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на день смерті останнього сама по собі наявність/відсутність реєстрації спадкоємця за місцем проживання спадкодавця вирішального значення не має. 
Як звернув увагу Верховний Суд у постанові від 26.04.2023 року у справі № 204/1052/20, під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. 
Статтями 1216, 1220 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).
Крім того, статтею 1298 ЦК України не встановлено обмежувального строку одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.
Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).
У постанові від 14.08.2019 року у справі №523/3522/16-ц Верховний Суд вказав, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права.
Таким чином, суд приходить до висновку, що не зважаючи на факт відсутності у спадкодавця ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину на 1/12 частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_4 та 1/3 частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та державної реєстрації права власності на це майно, спадщина померлого сина ОСОБА_3 належала ОСОБА_4 з моменту її відкриття (19.03.2008 року) і ввійшла до складу загальної спадкової маси, оскільки ОСОБА_4 прийняла спадщину ОСОБА_3 , отримала на частину спадкового майна (грошові вклади) у Бориславській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину.
Зазначене кореспондується зі змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України щодо непорушності права власності, ґрунтується на нормах Конституції України (стаття 41) та відповідає принципам міжнародного права щодо права кожної фізичної або юридичної особи на мирне володіння своїм майном (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції»).
Нормами статей 328, 392 ЦК України передбачено, що право власності на майно набувається на підставах, які не заборонені законом.
Згідно з п. 9 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» реєстрація прав власності проводиться на підставі судових рішень.
Водночас у пункті 23 Постанови Пленум Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» надано роз`яснення, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 
У постанові Верховного Суду від 16.02.2022 року в справі № 752/3435/16 (провадження № 61-231св20) зроблено висновок про те, що належним відповідачем у спорах про визнання права власності на майно у порядку спадкування є спадкоємці, тобто особи, визначені за заповітом або за законом, які звернулися у передбаченому порядку та строки із заявою про прийняття спадщини, відкритої після смерті спадкодавця, та прийняли цю спадщину або вважаються такими, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням.
Як вбачається з усталеної практики Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року в справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20), позовні вимоги про визнання права власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення у справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення юридичного факту не здатне забезпечити захист прав власника. У справах позовного провадження юридичні факти належать до предмета доказування і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Відтак заявлення окремої вимоги про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем у цій справі не є необхідним.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 
Суд не вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивачів понесених витрат на оплату судового збору, оскільки позивачі залишили ці витрати за собою.
Керуючись вимогами ст.ст.12,13,81,258,259,263-265,354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
ухвалив:
Позов адвоката адвоката Бабич Ірини Анатоліївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Бориславської міської ради Львівської області про визнання права власності на спадкове майно, задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1   (РНОКПП НОМЕР_7 ) право власності 
на: 2/3 (дві треті) частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, 1991 року побудови, загальною площею 296,6 кв.м, житловою – 118,6 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (1/3 частка) та після баби ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (1/3 частка); 1/12 (одну дванадцяту) частку у праві спільної часткової власності на квартиру житловою площею 28,4 кв. м, загальною - 53,1 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після баби ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Визнати за ОСОБА_2   (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/3 частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, 1991 року побудови, загальною площею 296,6 кв.м, житловою – 118,6 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.
Повний текст рішення виготовлено 18 серпня 2026 року.

Суддя Дмитро ПАНТЕЛЄЄВ