Справа №333/1729/26
Провадження №2/333/2588/26
РІШЕННЯ
Іменем України
25 серпня 2026 року м.Запоріжжя
Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого – судді Тучкова С.С., за участю секретаря судового засідання Шелесько Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справи №333/1729/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 
В С Т А Н О В И В:
Позивач ТОВ «Споживчий центр» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором і судових витрат. В обґрунтування позову зазначено, що 02.01.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено електронний кредитний договір №02.01.2025-100002063 шляхом отримання та ознайомлення відповідача з пропозицією про укладення кредитного договору (оферта), подання ним заявки кредитного договору та надсилання відповідачем відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт). Кредитний договір укладено в електронний спосіб з використанням інформаційно-комунікаційної системи на веб-сайті товариства. При укладанні кредитного договору були дотримані положення Закону України «Про електронні довірчі послуги» та Закону України «Про електронну комерцію», а також положення нормативно-правових та регуляторних актів, у тому числі постанов Національного банку України. Позичальником пройдено ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку України, під час якого з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу кредит в розмірі 22000,00 грн строком на 140 днів, дата повернення (виплати) кредиту – 21.05.2025 року. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання виконало у повному обсязі та надало відповідачу грошові кошти у розмірі 22000,00 грн. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату подання позову до суду його заборгованість перед позивачем складає 21859,27 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту – 4078,77 грн; заборгованість по процентам – 5139,27 грн., комісія – 1641,23 грн., неустойка – 11000,00 грн. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за договором у розмірі 21859,27 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2662,40 грн.
05 березня 2026 року від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила суд відмовити у задоволені позову, посилаючись на те, що 02.01.2025 року між нею та позивачем було укладено договір споживчого кредиту (оферти) №02.01.2025-100002063 на суму 22000 грн 00 коп. 05.01.2025 року вона повністю достроково погасила кредит, сплативши готівкою в касу відділення позивача (м. Запоріжжя, пр.Соборний, 35) загальну суму 22660 грн, з яких: 22000 грн — сума основного боргу; 660 грн – проценти за 3 дні користування (1 % на день), які їй нарахував співробітник. Таким чином, на момент подання позову жодної заборгованості не існує. При спробі внести повну суму для дострокового погашення позивач відмовив в прийнятті платежу та вимагав розбивати суму на частини. Такі дії прямо суперечать статті 16 Закону України «Про споживче кредитування». 
16 березня 2026 року під представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якому він, зокрема, зазначив, що відповідачем у справі були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору на суму: 22660 грн. від 05.01.2025 року. При цьому, під час формування довідки про заборгованість та суми позовної вимоги було враховано факт оплати та змінено суму заборгованості. Жодних нарахувань поза межами строку кредитування, зокрема, у порядку, передбаченому ст. 625 ЦК України, позивачем не здійснювалось.
29 травня 2026 року під представника позивача до суду надійшло клопотання, в якому він, зокрема, зазначив, що відповідачем було здійснено оплату у сумі 22660,00 грн. 05.01.2026 року. Кредитний договір було укладено 02.01.2025 року, при цьому тіло кредиту становить 22000,00 грн. Відповідно до умов кредитного договору та затвердженого графіку платежів, дата першого чергового платежу встановлена на 15.01.2026 року. Оскільки вказані кошти були внесені відповідачем до настання строку першого чергового платежу, відповідно до умов кредитного договору така сплата була врахована позивачем як авансовий платіж. Після настання строку першого чергового платежу (відповідно до п.12 Заявки кредитного договору) дане погашення було зараховано у відповідні складові заборгованості в порядку та черговості, передбачених умовами нормами чинного законодавства України та кредитного договору. При цьому позивач не володіє та об`єктивно не може володіти первинними платіжними документами відповідача, зокрема чеками, квитанціями або прибутковими касовими ордерами, оскільки оплата здійснювалася відповідачем самостійно через банківську установу. Єдиною наявною у позивача інформацією щодо зазначеної оплати є відображення відповідного платежу у розрахунку заборгованості за кредитним договором, який уже було долучено до справи. Щодо відомостей щодо укладення з ОСОБА_1 іншого кредитного договору, у тому числі договору розстрочки повідомляємо, що з відповідачем не укладалося жодних інших кредитних договорів, у тому числі договорів розстрочки.
18 серпня 2026 року від відповідачки до суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що 02 січня 2025 року між нею та позивачем було укладено кредитний договір на суму 22000,00 грн. Вже 05 січня 2025 року, тобто на третій день користування кредитом, вона звернулася до відділення позивача з метою повного дострокового погашення кредиту та закриття договору. Вона внесла готівкою 22660 грн, з яких: 22000,00 грн – тіло кредиту; 660,00 грн – проценти за фактичні 3 дні користування (з розрахунку 1% на день). Працівниця позивача прийняла від неї вказану суму в повному обсязі. При цьому позивачка чітко і неодноразово заявила, що бажає саме повністю погасити кредит і закрити договір. Незважаючи на це, працівниця відмовилася закрити кредит, заявивши, що «договір все одно продовжуватиме діяти». Позивачка наполягала на закритті договору, але її вимога була проігнорована. Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право в будь-який час повністю достроково повернути споживчий кредит. Згідно з частиною 2 цієї статті у разі дострокового повернення споживач сплачує лише проценти за період фактичного користування кредитом. Частина 3 статті 16 прямо забороняє кредитодавцю відмовляти споживачу в прийнятті платежу у разі дострокового повернення споживчого кредиту. Також заборонено встановлювати будь-яку плату, пов`язану з достроковим поверненням. Таким чином, 05 січня 2025 року вона належним чином виконала своє зобов`язання в повному обсязі. В моменту прийняття позивачем суми 22660,00 грн її зобов`язання за договором вважається виконаним (статті 526, 599, 1049 Цивільного кодексу України). Позивач не мав права: відмовляти в закритті договору; продовжувати нараховувати проценти, комісії та неустойку після 05.01.2025 року; звертатися з позовом про стягнення заборгованості, якої фактично не існує. Нараховані позивачем комісії та неустойки є незаконними і не пропорційними. Неустойка, крім того, не підлягає стягненню з урахуванням норм законодавства, що діють у період воєнного стану. Комісія за надання кредиту або за обслуговування не є реально окремою послугою, згідно зі ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» і кредитор не має права встановлювати плату за дії, які не є окремою послугою.
Представник позивача, будучи своєчасно і належним чином повідомлений судом про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив суд розглядати справи за його відсутності.
Відповідачка, будучи повідомленою судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, скористалася правом на надання відзиву. 
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов таких висновків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 
02.01.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №02.01.2025-100002063 шляхом підписання електронних документів представником товариства з використанням – КЕП та позичальником – за допомогою одноразового ідентифікатора (пароля Е341) наступних документів: пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), розміщеної на вебсайті ТОВ «Споживчий центр» у загальному доступі, а також, яка була направлена в особистий кабінет позичальника в Інформаційній системі кредитодавця разом із заявкою сформованої на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем; відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору, підписаної позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (а.с. 16-22).
Згідно з п. 2.1 Договору (оферти) електронний кредитний договір, частиною якого є дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), укладається кредитодавцем та позичальником у порядку, передбаченому Законом «Про електронну комерцію».
Відповідно до п. 10.1 Договору (оферти) зазначений договір набирає чинності з дати отримання кредитодавцем у інформаційній системі від позичальника відповіді про прийняття пропозиції, підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником від кредитодавця на номер телефону, вказаний позичальником при реєстрації у інформаційній системі кредитодавця. Цей договір діє протягом одного року.
Пунктом 4.1 Договору (оферти) передбачено надання кредиту на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача.
Відповідно до п. п.3.1, 3.3 Договору (оферти) кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Дата видачі кредиту, сума кредиту, строк, на який надається кредит, дата повернення кредиту, проценти за користування кредитом, а також графік платежів, – встановлюються в заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти.
Основні (істотні) умови кредитування викладені в Заявці кредитного договору №02.01.2025-100002063, яка є невід`ємною частиною пропозиції (оферти), яку позичальник також підписав електронним підписом.
Відповідно до умов кредитного договору від 02.01.2025 року, що викладені в заявці та у відповіді позичальника про прийняття пропозиції, кредитодавець ТОВ «Споживчий центр» надав позичальнику кредит на суму 22000,00 грн строком на 140 днів з дати його надання. Дата повернення кредиту – 21.05.2025 року. Процентна ставка – фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Комісія, пов`язана з наданням кредиту, – 15 % від суми кредиту та дорівнює 3300,00 грн.
ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання виконало у повному обсязі та надало відповідачці грошові кошти у розмірі 22000,00 грн.
За нормою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. 
На підставі ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов за кредитним договором, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону №675-VIII, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У позовній заяві зазначено, що заборгованість відповідачки перед позивачем складає 21859,27 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту – 4078,77 грн; заборгованість по процентам – 5139,27 грн., комісія – 1641,23 грн., неустойка – 11000,00 грн.
При цьому до загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).
Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Встановивши у договорі сплату комісійної винагороди, пов`язаної з наданням кредиту, у розмірі 15 % від суми кредиту, що дорівнює 3300,00 грн, товариство не повідомило, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику. Розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи, вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що оспорювані умови договору позики є несправедливими.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Вимога позивача про стягнення з відповідача комісії за договором не є правомірною, оскільки у постанові від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (провадження №14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.
Крім того, як зазначено відповідачкою і визнано позивачем, ОСОБА_1 05.01.2026 року було здійснено оплату у сумі 22660,00 грн., з яких: 22000,00 грн – тіло кредиту; 660,00 грн – проценти за фактичні 3 дні користування (з розрахунку 1% на день).
Відповідно до п. 10.3 кредитного договору (оферти) позичальник має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору відмовитися від договору у порядку передбаченому законодавством. При цьому позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит і сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення. 
Також відповідно до ст.15 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Споживач зобов`язаний повернути кредитодавцю грошові кошти, одержані згідно з цим договором, та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Споживач не зобов`язаний сплачувати будь-які інші платежі у зв`язку з відмовою від договору про споживчий кредит. Відмова від договору про споживчий кредит є підставою для припинення договорів щодо додаткових та/або супутніх послуг, що були визначені як обов`язкові для отримання кредиту, укладених споживачем.
Тобто, законодавець прямо пов`язує розмір процентів не до дати першого платежу за графіком, а до фактичного періоду користування кредитними коштами. 
Крім того, відповідно до ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право в будь-який час повністю або частково достроково повернути споживчий кредит, у тому числі шляхом збільшення суми періодичних платежів. Споживач у разі дострокового повернення споживчого кредиту сплачує кредитодавцю проценти за користування кредитом та вартість усіх послуг, пов`язаних з обслуговуванням та погашенням кредиту, за період фактичного користування кредитом. Кредитодавцю забороняється відмовляти споживачу в прийнятті платежу у разі дострокового повернення споживчого кредиту. Кредитодавцю забороняється встановлювати споживачу будь-яку плату, пов`язану з достроковим поверненням споживчого кредиту. Умова договору про споживчий кредит, що передбачає сплату споживачем будь-якої плати у разі дострокового повернення споживчого кредиту, є нікчемною.
Отже, закон також прямо передбачає право споживача у будь-який час достроково повернути споживчий кредит повністю, а кредитодавець не має права відмовлятися прийняти такий платіж. При цьому споживач сплачує кредитодавцю проценти та інші платежі за період фактичного користування кредитом.
Судом встановлено, що відповідачкою 05.01.2025 року повернуто товариству всю суму кредиту у розмірі 22000,00 гривень і проценти за фактичний період користування у розмірі 660,00 гривень. Отже, повернення позичальницею всієї суми отриманого кредиту і сплата кредитодавцю процентів за період фактичного користування кредитом свідчить про її намір достроково та в повному обсязі виконати свої зобов`язання за кредитним договором. Підстав для подальшого нарахування процентів до 15.01.2025 року і внесення платежу по кредиту у розмірі 22660,00 гривень лише 15.01.2025 року, а не 05.01.2025 року, коли кошти були фактично сплачені, у позивача не було.
Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Згідно з приписами ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 512, 526, 530, 610, 612, 626, 629, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст.3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», Законом України «Про споживче кредитування», ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (місцезнаходження: 01032, м.Київ, вул.Саксаганського, буд.133-А, код ЄДРПОУ 37356833) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складене 25 серпня 2026 року.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя           С.С. Тучков