ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.07.2026 Справа № 914/1470/26 
Господарський суд Львівської області у складі судді Никон О.З., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань та повідомлень сторін
справу №914/1470/26
За позовом: Фізичної особи-підприємця Демського Тараса Васильовича, м. Глиняни Львівської області 
до відповідача: Приватного підприємства «Агрофірма «Лугове», м. Львів
про стягнення 154 715, 49 грн

ВСТАНОВИВ:
На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Демського Тараса Васильовича до відповідача: Приватного підприємства «Агрофірма «Лугове» про стягнення 154 715, 49 грн за неналежне виконання договору найму сільськогосподарської техніки від 19.11.2024.
Хід розгляду справи.
Ухвалою суду від 25.05.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань та повідомлення (виклику) сторін.
Позивачу ухвала про відкриття провадження скеровувалась на юридичну адресу, яка відображена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Згідно з трекінгом, який відображено на офіційному сайті АТ «Укрпошта», позивач отримав ухвалу про відкриття провадження 04.06.2026. 
Відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення копії ухвали в його електронний кабінет та отримав таку 26.05.2026. 
Від представника позивача 11.06.2026 на адресу суду надійшло клопотання, у якому він інформував про сплату відповідачем основного боргу на суму 120 014,00 грн, що підтверджено випискою за рахунками від 09.06.2026.
07.07.2026 на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу. 
Аргументи сторін.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач належно виконав зобов`язання з надання послуг з оренди сільськогосподарської техніки відповідно до договору від 19.11.2024, а відповідач своїх зобов`язань з оплати оренди не виконав, чим порушив умови договору та допустив заборгованість на суму 120 014,00 грн. Також позивач просив стягнути з відповідача 18 159,93 грн – пені, 11 767,30 грн – інфляційних втрат та 4 774,26 грн – 3 % річних.
Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, щодо позову в установленому порядку не заперечив.
Обставини справи.
19 листопада 2024 року Фізична особа-підприємець Демський Тарас Васильович (далі – Наймодавець) та Приватне підприємство «Агофірма «Лугове» (далі – Наймач) уклали договір найму сільськогосподарської техніки (далі – Договір), відповідно до пункту 1.1 якого Наймодавець зобов`язується за плату передавати у тимчасове користування Наймачеві сільськогосподарську техніку з екіпажем, згідно з переліком зазначеним в Акті приймання-передачі техніки (додаток 1), а Наймач проводить оплату за користування переданою йому за цим договором Технікою на підставі отриманого від Наймодавця Акту використання найманої Техніки та за умови відсутності у Наймача зауважень до Акту (пункт 1.8 договору). 
Сторони погодили, що вартість найму Техніки з екіпажем за період та на умовах вказаних в пункті 3.1 цього договору визначається у Акті використання найманої Техніки (додаток 2) до цього договору.
Оплата здійснюється способом перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок Виконавця, на підставі Актів приймання-передачі виконаних робіт, згідно домовленості сторін, але не пізніше 30.12.2024 (пункт 3.6 договору). 
Свої зобов`язання за договором Фізична особа –підприємець Демський Т.В. виконав в повному об`ємі та належним чином, що підтверджено наявними у матеріалах справи актом приймання-передачі техніки та актом про надання послуг оренди сільськогосподарської техніки від 19.11.2024 на суму 120 014,00 грн.
Згідно з пунктом 1.8 договору, у випадку наявності в Наймача зауважень щодо акту, останній у строк 5 календарних днів надсилає Наймодавцю свої письмові зауваження, якщо такі не були у встановлений термін надіслані Наймодавцю Наймачем, Акт використання найманої Техніки вважається прийнятим Наймачем без зауважень. 
29.04.2026 позивач надіслав на електронну адресу відповідача вимогу з проханням сплатити у строк до 05.05.2026 допущену заборгованість та нараховані штрафні санкції, Зазначив, що ігнорування такої вимоги буде підставою для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості. Однак відповіді на таку вимогу матеріали справи не містять.
Тому позивач звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом та просив стягнути з відповідача 154 715,49 грн, з яких: 120 014,00 грн – сума основного боргу, 18 159,93 грн – пеня, 11 767,30 грн – інфляційні втрати та 4 774,26 грн – 3% річних.
Однак в ході розгляду справи відповідач сплатив суму основного боргу, що підтверджено наданою позивачем випискою за рахунками від 09.06.2026 на суму 120 014,00 грн. Проте пеня, інфляційні втрати та 3% річних залишились неоплаченими.
Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення, висновки суду.
19.11.2024 сторони у справі уклали договір найму сільськогосподарської техніки, відповідно до умов якого Наймодавець зобов`язується за плату передавати у тимчасове користування Наймачеві сільськогосподарську техніку з екіпажем, згідно з переліком зазначеним в Акті приймання-передачі техніки, а Наймач проводить оплату за користування переданою йому за цим договором Технікою на підставі отриманого від Наймодавця Акту використання найманої Техніки та за умови відсутності у Наймача зауважень до Акту. 
Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
За найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. (стаття 762 Цивільного кодексу України).
Сторони у пункті 3.6 договору погодили, що оплата здійснюється способом перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок Виконавця, на підставі Актів приймання-передачі виконаних робіт, згідно домовленості сторін, але не пізніше 30.12.2024.
Згідно з статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідач не виконав своїх зобов`язань з оплати оренди відповідно до пункту 3.6 договору найму у строк до 30.12.2024.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Однак в процесі розгляду справи відповідач сплатив основну суму заборгованості, що підтверджено наявною у матеріалах справи випискою за рахунками від 09.06.2026.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Враховуючи викладене, провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення основного боргу на суму 120 014,00 грн підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмета спору.
Проте внаслідок неналежного виконання зобов`язання щодо оплати за надану послугу позивач, крім основного боргу, заявив до стягнення 18 159,93 грн – пені, 11 767,30 грн – інфляційних втрат та 4 774,26 грн – 3% річних, які фактично і залишились предметом позову.
Щодо стягнення пені.
Позивач заявив до стягнення з відповідача 18 159,93 грн пені.
У статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Сторони у пункті 4.4 договору погодили, що у випадку порушення Наймачем строку оплати за користування Технікою порівняно зі строком, визначеним договором, Наймач сплачує Наймодавцеві пеню в розмірі облікової ставки Національного Банку України, яка діяла у період нарахування пені, від суми боргу, за кожен день порушення строку оплати. 
Перевіривши розрахунок пені, суд встановив, що позивач при визначенні строку її нарахування не врахував приписів частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, який був чинний на момент укладення договору та спірних правовідносин.
Згідно з пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Однак позивач нарахував пеню за період з 01.01.2025 по 30.06.2025 на суму 8 935,29 грн та з 01.09.2025 по 28.02.2026 на суму 9 224,64 грн.
Оскільки останнім днем оплати оренди було 30.12.2024 то прострочення оплати почалось з 31.12.2024.
Враховуючи наведене вище, правильними періодом нарахування пені є лише період з 01.01.2025 по 30.06.2025.
Перевіривши розрахунок пені, суд встановив, що такий є правильним. 
Тому нараховані 8 935,29 грн пені підлягають задоволенню, у решті 9 224,64 слід відмовити. 
Щодо нарахованих інфляційних втрат та 3% річних.
Також позивач нарахував відповідачу 11 767,30 грн інфляційних втрат та 4 774,26 грн 3% річних.
Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Перевіривши розрахунки, надані позивачем, суд встановив, що такі є правильними та заявлені до стягнення 11 767,30 грн інфляційних втрат та 4 774,26 грн 3% річних підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 77 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Враховуючи викладене, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 25 476,85 грн, з яких: 8 935,29 грн пені, 11 767,30 грн інфляційних втрат та 4 774,26 грн 3% річних.
Щодо судових витрат.
У позовній заяві позивач зазначив, що орієнтовний розрахунок суми витрат на професійну правову допомогу становить 25 000,00 грн.
У клопотанні про відшкодування витрат на правничу допомогу позивач змінив суму витрат та просив стягнути з відповідача на його користь 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
Відповідно до положень частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Отже, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України). 
Від відповідача заперечень чи клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не надходило.
Позивач долучив договір про надання правничої допомоги від 29 квітня 2026 року укладений Фізичною особою – підприємцем Демським Тарасом Васильовичем та Адвокатським об`єднанням «ПРОЛЕКС», у якому згідно з пунктом 1 Адвокат зобов`язується здійснити представництво Клієнта, на умовах і в порядку, що визначені цим Договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та відшкодувати фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору.
За надання Адвокатом правничої допомоги у цьому Договорі Клієнт зобов`язаний виплатити Адвокату гонорар (винагороду), розмір якого становить 20 000,00 грн (пункт 2 договору).
На підтвердження понесених витрат позивач надав детальний опис робіт/послуг виконаних адвокатом, у якому відображено факт надання таких послуг: 
- аналіз фактичних обставин виникнення та стану виконання господарських зобов`язань між ФОП Демський Т.В. та ПП «Агрофірма «Лугове», підготовка тексту позовної заяви, розрахунок штрафних санкцій відправлення позовної заяви відповідачу, подання позовної заяви до суду;
- підготовка адвокатського запиту до ГУ управління статистики у Львівській області;
- розрахунок штрафних санкцій на таку фактичного погашення основного боргу, підготовка клопотання до суду про уточнення вимог, закриття провадження в частині стягнення основного боргу.
Позивач долучив копію акта приймання – передачі наданих послуг від 03 липня 2026 року на суму 20 000,00 грн.
У матеріалах справи наявні також копія ордеру серії ВС №1459469 від 29.04.2026, виданого Адвокатським об`єднанням «ПРОЛЕКС» адвокату Науменко І.В. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ЛВ №001127 від 29.08.2018) на представництво інтересів позивача у Господарському суді Львівської області.
Суд встановив, що адвокат Науменко І.В. подала та підписала позовну заяву та клопотання про закриття провадження в частині основного боргу, крім цього адвокат скеровувала адвокатський запит. 
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Також, суд вважає за доцільне додатково звернутися до практики Європейського суду з прав людини з цього питання. Зокрема, у рішенні від 18.02.2022 у справі "Чоліч проти Хорватії" Європейський суд з прав людини зазначив (пункт 77), що згідно з практикою скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 28.11.2002 у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.
Суд, керуючись принципами співмірності, розумності та необхідності витрат, беручи до уваги, що справа є незначної складності (стягнення заборгованості по 1 акту), її розгляд здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань та виклику (повідомлення) сторін, відсутність відзиву на позовну заяву, що зумовило відсутність необхідності надання адвокату позивача додаткових послуг, врахувавши сплату відповідачем основного боргу під час розгляду справи, тому предметом спору стало лише стягнення нарахованих санкцій, вбачає необхідність у зменшенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Надавши оцінку співмірності заявлених витрат на професійну правничу допомогу, врахувавши послідовну та сталу правову позицію Верховного Суду у схожих правовідносинах та обсяг наданих послуг, суд вважає, що справедливою та співмірною є сума 9 000, 00 грн на відшкодування витрат позивача на надання правничої допомоги.
Оскільки позовні вимоги задоволено частково, фактичному відшкодуванню підлягають витрати на професійну правову допомогу на суму 8 463,39 грн (пропорційно розміру задоволених позовних вимог). Решта витрат покладається на позивача.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач подав до суду позовну заяву в електронній формі та сплатив судовий збір на суму 3 328,00 грн, що підтверджено платіжною інструкцією №8415-1476-5802-4868, проте з урахуванням понижуючого коефіцієнту 0,8 при поданні процесуальних документів в електронній формі підлягав сплаті судовий збір на суму 2 662,40 грн.
В процесі розгляду справи відповідач сплатив основний борг на суму 120 014,00 грн, тому провадження у цій частині підлягає закриттю.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог судовий збір на суму 2 503,66 грн (з урахуванням понижуючого коефіцієнту 0,8 при поданні до суду процесуальних документів в електронному вигляді) слід покласти на відповідача. Решту судового збору покладається на позивача. 
Керуючись статтями 73, 74, 129, 231, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:
1. Закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення основного боргу на суму 120 014,00 грн.
2. Позовні вимоги задоволити частково.
3. Стягнути з Приватного підприємства «АГРОФІРМА «ЛУГОВЕ» (місцезнаходження: 80631, с. Лугове Львівської області, вул. Центральна буд. 122, ідент. код: 35263487) на користь Фізичної особи – підприємця Демського Тараса Васильовича (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , ідент. номер: НОМЕР_1 ) 25 476,85 грн, з яких: 8 935,29 грн пені, 11 767,30 грн інфляційних втрат, 4 774,26 грн 3% річних, 8 463,39 грн витрат на професійну допомогу та 2 503,66 грн судового збору.
4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в строки, визначені статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Никон О.З.