Справа № 750/2832/26
Провадження № 2/750/2018/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2026 року м. Чернігів
Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:
судді – Слісаря А.В.,
за участю секретаря – Примак Т.В.,
представника позивача
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

в с т а н о в и в:

у березні 2026 року Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за отримані послуги з централізованого опалення в сумі 37287 грн. 08 коп. за період з 01.10.2015 по 30.11.2025; заборгованість за отримані послуги з централізованого постачання гарячої води в сумі 8595 грн. 99 коп. за період з 01.11.2021 по 30.11.2025; заборгованості зі сплати за абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії в сумі 990 грн. 68 коп. за період з 01.11.2021 по 30.11.2025; заборгованості зі сплати за абонентське обслуговування за послугу з постачання гарячої води в сумі 477 грн. 31 коп. за період з 01.11.2021 по 30.11.2025; втрати від інфляційних процесів в сумі 6568 грн. 04 коп.; 3% річних в сумі 1767 грн. 71 коп. та судовий збір в сумі 3328 грн.
Позов обгрунтовано тим, що Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» є теплопостачальною організацією та виконавцем послуг з постачання теплової енергії та гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є відповідач. Відповідач, у порушення вимог чинного законодавства, не здійснювала оплату за надані послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
15.04.2026 року представник відповідача подав до суду клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.
20.04.2026 року представник відповідач надіслала до суду відзив на позовну заяву та просила відмовити у задоволенні позову. Відзив обгрунтований тим, що позивач у позовній заяві не зазначає та не надає доказів, яким чином виникла заборгованість та проігноровано факт, що ОСОБА_1 не користувався тепловою енергією та гарячою водою. Вказує, що строк позовної давності за позовами про стягнення заборгованості становить три роки, а тому є незаконним стягнення з відповідача заборгованості за отримані послуги з централізованого опалення/послуг з постачання теплової енергії в сумі 37287 грн. 08 коп. за період з 01.10.2015 по 30.11.2025 та вимога про стягнення заборгованості за отримані послуги з централізованого постачання гарячої води в сумі 8595 грн. 99 коп. за період з 01.11.2021 по 30.11.2025, що також потягне зникнення підстав для стягнення втрат від інфляційних процесів, 3% річних та судового збору. Звертає увагу, що позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за період з 01.12.2015 по 31.10.2018 року та суд видав судовий наказ, але за заявою боржника, ухвалою суду вказаний наказ був скасований. У позові фактично дублюється спірні періоди по якому вже скасовувався судовий наказ. Посилається на практику Верховного Суду вказуючи, що сам по собі факт введення воєнного стану не означає автоматичного зупинення строків позовної давності. Позивач не подавав заяву про поновлення строків звернення до суду за вказаний період. Звертає увагу, що у 2011 році у кв. АДРЕСА_2 , були встановлені лічильники на холодну та гарячу воду, але він не користувався гарячою водою, тому що має бойлер. Показники лічильника він передає щомісяця, але гарячою водою не користується, тому показники лічильника гарячої води є незмінними. Розподільний (індивідуальний) прилад обліку споживання теплової енергії він також вимкнув та вже багато років його не вмикає. 
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.04.2026 клопотання відповідача задоволено та суд перейшов до розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. 
У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з наведених у ньому обставин. 
Відповідач та його представник у судове засідання не прибули. Судове засідання 02.06.2026 року не відбулося, оскільки представник відповідача подала заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням відповідача на лікарняному та надано виписку із медичної карти амбулаторного(стаціонарного) хворого. 
27.07.2026 р. до суду надійшла заява представника відповідача – адвоката Пирог Л.О. у якій вона вказує, що ОСОБА_1 не виконуються умови договору про надання правничої допомоги, тому захисник не може представляти його інтереси у суді.
23.07.2026 р. на електронну адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 у якій він просить відкласти розгляд справи, оскільки він він є військовослужбовцем та продовжує проходити військову службу, тому не має можливості прийняти участь в судовому процесі.
Вирішуючи клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд узяв до уваги, що представник відповідача подавав відзив на позов у якому була викладена позиція сторони відповідача. Відповідач не вказував, яким чином його неявка до суду може вплинути на результат розгляду справи(хотів надати особисті пояснення чи клопотати про приєднання або витребування доказів та інше). Крім того, відповідач хоча і вказує, що проходить військову службу, але не надав суду належних доказів проходження військової служби на день розгляду справи у суді. Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути справи без участі відповідача, оскільки він скористався правом подати відзив до суду у якому викладена його позиція, а відкладення розгляду справи буде порушенням розгляду справи у строки визначені ЦПК України. 
Суд, заслухавши вступні слова учасників справи, які прибули у судове засідання, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» надає населенню м. Чернігова послуги з теплопостачання у вигляді послуги з централізованого гарячого водопостачання і централізованого опалення до 01.11.2021 у відповідності до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 № 630 та у вигляді послуги з постачання гарячої води і послуги з постачання теплової енергії з 01.11.2021 у відповідності до «Правил надання послуги з постачання гарячої води», затверджених Постановою КМУ від 11.12.2019 № 1182 та «Правил надання послуги з постачання теплової енергії», затверджених Постановою КМУ від 21.08.2019 № 830.
Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 462809541 від 04.02.2026 р.
Згідно наданих позивачем розрахунків заборгованості, відповідач отримував послуги за які не сплачував, а саме:
- з централізованого опалення в сумі 37287 грн. 08 коп. за період з 01.10.2015 по 30.11.2025;
- з централізованого постачання гарячої води в сумі 8595 грн. 99 коп. за період з 01.11.2021 по 30.11.2025;
-за абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії в сумі 990 грн. 68 коп. за період з 01.11.2021 по 30.11.2025;
-за абонентське обслуговування за послугу з постачання гарячої води в сумі 477 грн. 31 коп. за період з 01.11.2021 по 30.11.2025. 
Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст. 1 Закону України № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
До житлово-комунальних послуг відповідно до ст. 5 цього Закону належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Надання житлово-комунальних послуг відповідно ч.ч. 1 та 2 ст. 12 Закону здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.
Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 було затверджено Типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, який відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 є договором приєднання.
З 01.11.2021 набрали чинності Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 та Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постання гарячої води, затверджений Постановою КМУ від 21.08.2019 № 1182.
Частиною п`ятою статті 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ним укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
АТ «ОТКЕ» опубліковано текст публічних договорів приєднання про надання послуги з постачання теплової енергії та про надання послуги з постачання гарячої води на офіційному сайті http://new.teplo,cn.ua.
В тому числі фактом приєднання споживача до умов договору згідно п. 4 Типового індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.
У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги з централізованого опалення згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі квартирі.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяги споживання гарячої чи питної води визначаються за показаннями вузлів розподільного обліку, а у разі їх відсутності за нормами споживання, встановленими органом місцевого самоврядування.
Відповідно до статей 67, 68 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, яка вноситься щомісяця у встановлені строки.
Згідно п. 24 Правил № 830 розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу.  Споживач інформує протягом місяця з дня настання таких змін виконавця про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) шляхом надання виконавцю витягу або інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно, а також про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, з метою подальшого внесення змін до договору.  Визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 Закону України “Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання”, - за розрахунковим або середнім обсягом споживання) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі ведення обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в порядку, визначеному статтею 10 Закону України “Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання”.
Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води.
Згідно п. 18 Правил № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, плата за який вноситься не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяця.
Відповідно до п. 33 Правил № 830 послуга з постачання теплової енергії складається з плати за послугу та плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем.
Згідно п. 35 Правил № 830 розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором.
Згідно з п. 34 Правил № 1182 плата за послуги з постачання гарячої води складається з плати за послугу, плати за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи водопостачання та плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем.
Відповідач у відзиві заперечував щодо задоволення позову вказуючи, що позивач у позовній заяві не зазначає та не надає доказів, яким чином виникла заборгованість та проігноровано факт, що він не користувався тепловою енергією та гарячою водою.
Частино 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідач заперечуючи щодо позову не надає суду доказів на підставу своїх заперечень, а тому суд вважає, що надані позивачем докази є такими, що у повному обсязі підтверджують позовні вимоги.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Згідно із частиною другою статті 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Таким чином, вимоги позивача є обгрунтованими та не спростовані відповідачем. 
Щодо застосування строків позовної давності, про які заявив у відзиві на позовну заяву відповідач, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя, четверта ст. 267 ЦК України).
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої распіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.
Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Строк карантину неодноразово продовжувався, у зв`язку з чим карантин в Україні діяв в період з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року.
Крім того, згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією рф проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено зокрема п. 19, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Законом України «Про внесення змін до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14 травня 2025 року № 4434-IX, який набрав чинності 04 вересня 2025 року, пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було виключено.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини.
У частинах 2, 3 ст. 293 ЦК України передбачено, що у разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.
АТ «Облтеплокомуненерго» з даним позовом звернулося до суду 11 березня 2026 року та просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги у тому числі з централізованого опалення/послуг з постачання теплової енергії в сумі 37287,08 грн. за період з 01.10.2015 року по 30.11.2025 року.
Як зазначено вище, карантин в Україні діяв із 12.03.2020 року після чого в Україні був введений воєнний стан, а тому Законом було зупинено перебіг позовної давності починаючи з 12.03.2020 року та лише з 04.09.2025 року строк позовної давності продовжився. Отже, перебіг позовної давності був зупинений з 12.03.2020 року по 03.09.2025 року включно. 
З 04.09.2025 року перебіг позовної давності продовжився з урахуванням часу, що минув до його зупинення. 
З 04.09.2025 року до звернення до суду з позовом 11.03.2026 року становить 188 дні та з врахуванням часу, що минув до його зупинення, строк позовної давності необхідно відраховувати з 21.09.2017 року.
З розрахунку заборгованості за отримані послуги з централізованого опалення вбачається, що нарахування за вересень 2017 року відсутні, а борг на цей місяць складає 4053,06 грн., а тому суд приходить до висновку що заборгованість відповідача потрібно стягувати з 21.09.2017 по 30.11.2025 рік сума якого становить 33234,02 грн.(37287,08 грн. – 4053,06 грн.), а у стягненні заборгованості за ці послуги за період з 01.10.2015 по 20.09.2017 включно у розмірі 4053,06 грн. необхідно відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності.
Заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води, плати за абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії та плати за абонентське обслуговування за послугу з постачання гарячої води виникли за період з 01.11.2021 року, тобто під час дії зупинення перебігу позовної давності, тому відсутні підстави для застосування судом строків позовної давності до стягнення заборгованості за вказані послуги.
Щодо вірності розрахунку втрат від інфляційних процесів та 3% річних відповідач не зазначав та не надав суду своїх контррозрахунків. 
Крім того, суд звертає увагу, що наявність ухвали суду про скасування судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за той же період за який позивач просить стягнути борг у даній справі, не є підставою для відмови у позову повністю або у відповідний період, оскільки згідно ч. 3 ст. 171 ЦПК України в ухвалі про скасування судового наказу, роз`яснюється заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження. Тобто, при скасуванні судового наказу, заявник має право звернутися у позовному провадженні з позовом до боржника із тими самими вимогами, які ним заявлялися у наказному провадженні.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за отримані послуги з централізованого опалення в сумі 33234 грн. 02 коп. за період з 21.09.2017 по 30.11.2025; заборгованість за отримані послуги з централізованого постачання гарячої води в сумі 8595 грн. 99 коп. за період з 01.11.2021 по 30.11.2025; заборгованості зі сплати за абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії в сумі 990 грн. 68 коп. за період з 01.11.2021 по 30.11.2025; заборгованості зі сплати за абонентське обслуговування за послугу з постачання гарячої води в сумі 477 грн. 31 коп. за період з 01.11.2021 по 30.11.2025; втрати від інфляційних процесів в сумі 6568 грн. 04 коп.; 3% річних в сумі 1767 грн. 71 коп., а всього на загальну суму 51633 грн. 75 коп.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.
Вирішуючи даний спір, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позов Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» (місцезнаходження: вул. Реміснича, 55-б, м. Чернігів; ідентифікаційний код юридичної особи - 03357671) до  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» заборгованості за отримані послуги з централізованого опалення в сумі 33234 грн. 02 коп. за період з 21.09.2017 по 30.11.2025; заборгованість за отримані послуги з централізованого постачання гарячої води в сумі 8595 грн. 99 коп. за період з 01.11.2021 по 30.11.2025; заборгованості зі сплати за абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії в сумі 990 грн. 68 коп. за період з 01.11.2021 по 30.11.2025; заборгованості зі сплати за абонентське обслуговування за послугу з постачання гарячої води в сумі 477 грн. 31 коп. за період з 01.11.2021 по 30.11.2025; втрати від інфляційних процесів в сумі 6568 грн. 04 коп.; 3% річних в сумі 1767 грн. 71 коп., а всього на загальну суму 51633 грн. 75 коп.
У іншій частині позову – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» 3095 грн. 04 коп. грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя  А.В. СЛІСАР