ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2026 року
м. Київ

справа № 931/358/23
провадження № 51-1076 км 26
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора  ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції: 
захисника  ОСОБА_6 ,
засудженого  ОСОБА_7 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Локачинського районного суду Волинської області від 08 травня 2025 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року стосовно
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя  АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, частинами 1 та 3 ст. 362 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Локачинський районний суд Волинської області вироком від 08 травня 2025 року, залишеним без змін ухвалою Волинського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року, засудив   ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права обіймати будь-які посади в правоохоронних органах на строк 1 рік 6 місяців іна підставі ст. 75 КК звільнив від його відбування з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК ОСОБА_7 звільнив від покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 362 КК, у зв`язку із закінченням строків давності.
За обставин, детально викладених у вироку, ОСОБА_7  визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.
ОСОБА_7 з 02 липня 2021 року обіймав посаду інспектора з реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності № 1 (с-ще Локачі) Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області, був службовою особою.
В період з 29 вересня 2021 року до 23 лютого 2022 року ОСОБА_7 , порушуючи вимоги чинного законодавства та покладені на нього службові обов`язки, з метою штучного завищення показників професійної діяльності склав завідомо неправдиві офіційні документи - постанови про вчинення адміністративних правопорушень та притягнення до адміністративної відповідальності 21 особи з вигаданими анкетними даними та постанови стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про вчинення ними адміністративних правопорушень, що не відповідало дійсності.
Після чого ОСОБА_7 у період з вересня 2021 року до травня 2022 року, не повідомивши про свої злочинні дії та наміри, надав зазначену недостовірну інформацію черговим працівникам органу поліції, які внесли її до інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України».
Неправомірні дії ОСОБА_7 призвели до повторної несанкціонованої зміни інформації, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованій системі та комп`ютерних мережах, особою, яка має право доступу до неї.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Захисник, не погодившись із судовими рішеннями через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить їх змінити, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1 та 3 ст. 362 КК, закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінальних правопорушень.
Свої вимоги захисник мотивує тим, що:
- у діях ОСОБА_7 відсутні об`єктивна та суб`єктивна сторони складу кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1 та 3 ст. 362 КК;
-  ОСОБА_7 засуджений за вчинення несанкціонованої зміни інформації, яка обробляється в автоматизованій системі, проте таких дій він не вчиняв; з урахуванням умислу, мети та мотиву дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 366 КК та додаткової кваліфікації за ст. 362 КК не потребують;
- суд апеляційної інстанції не дотримався вимог ст. 419 КПК, оскільки не надав вичерпних відповідей на доводи апеляційної скарги захисту, не провів всебічного та повного аналізу обставин кримінального провадження, а також не надав належної оцінки відповідно до вимог ст. 94 КПК кожному доказу окремо та їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.
Позиції учасників судового провадження
Захисник та засуджений підтримали касаційну скаргу, просили її задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги сторони захисту.
Мотиви Суду
Приписами ст. 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК, у касаційному порядку не оспорюються. 
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. 
Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. 
Положеннями ч. 1 ст. 413 КПК передбачено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: 1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; 2) застосування закону, який не підлягає застосуванню; 3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
За змістом ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Для постановлення такого судового рішення суд апеляційної інстанції з дотриманням визначеної главою 31 КПК процедури повинен перевірити рішення суду першої інстанції з точки зору його законності й обґрунтованості, а саме надати оцінку оскарженого судового рішення на відповідність нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам провадження та дослідженим у судовому засіданні доказам. За результатами такої перевірки апеляційний суд має ухвалити рішення, яке відповідатимевимогам статей 370, 419 цього Кодексу.
При цьому така перевірка має бути зроблена із додержанням усіх вимог чинного законодавства, об`єктивно, неупереджено, а її результатом має бути законне та справедливе вирішення поданих апеляційних скарг для реалізації прав кожного на справедливий суд і перевірку законності й обґрунтованості оскаржених рішень суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (частина перша статті 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження та оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених статтею 404 КПК.
Відповідно до ч. 2 ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Тобто у своєму рішенні апеляційний суд повинен проаналізувати доводи скаржника і, зіставивши їх з фактичними даними, наявними у справі, дати на них вичерпну відповідь, переконливо аргументувавши свою позицію. Формальний апеляційний перегляд є несумісним із закріпленими у статтях 2,7 КПК завданнями та загальними засадами кримінального провадження.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що мета викладення мотивів рішення полягає в тому, щоб показати сторонам, що їх почули. Це зобов`язує суд обґрунтовувати свої міркування об`єктивними аргументами і дотримуватися прав сторін. Хоча суд не мусить надавати відповідь на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в цій справі, було вивчено.
Проте суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 , зазначених вимог закону не дотримався. 
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1 та 3 ст. 362 КК.
Не погоджуючись із вказаним вироком, захисник подав апеляційну скаргу, в якій, наводячи доводи, аналогічні тим, що викладені в касаційній скарзі, стверджував про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону:
- в діях ОСОБА_7 відсутні суб`єктивна та об`єктивна сторони складу ст. 362 КК, позаяк він не вчиняв безпосередньо жодних дій, пов`язаних із несанкціонованою зміною інформації, яка оброблюється в автоматизованих системах, та не мав повноважень на внесення змін до інформаційно-телекомунікаційної системи;
- не доведено поза розумним сумнівом зловживання ОСОБА_7 службовими обов`язками, яке виразилось у несанкціонованій зміні інформації, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах чи комп`ютерних мережах, враховуючи те, що така інформація була внесена іншими особами;
- не проаналізовано дотримання вимог Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах».
Диспозиція ст. 362 КК передбачає відповідальність за несанкціоновану зміну, знищення або блокування інформації, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах чи комп`ютерних мережах або зберігається на носіях такої інформації, вчинені особою, яка має право доступу до неї (ч. 1 ); вчинені повторно (ч. 3).
Безпосередній об`єкт цього злочину - нормальне функціонування електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів), автоматизованих систем чи комп`ютерних мереж, комп`ютерної інформації. Предмет злочину - інформація, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах та комп`ютерних мережах. Зміна інформації полягає у будь-якій модифікації інформації, що призводить до її перекручування, хоча при цьому інформація в цілому зберігається. До зміни інформації слід віднести і її доповнення іншими, фальсифікованими даними. Причому йдеться про модифікацію змісту інформації.
Як убачається з мотивувальної частини ухвали, суд апеляційної інстанції, розглядаючи апеляційну скаргу захисника, цих положень закону не врахував, обмежився стислим викладом наведених у ній доводів та перерахуванням доказів, які були покладені судом першої інстанції в основу обвинувального вироку.
При цьому суд апеляційної інстанції, не з`ясувавши під час апеляційного розгляду для обґрунтованого формування своїх висновків, насамперед, у чому фактично полягали дії саме ОСОБА_7 з несанкціонованої зміни інформації, внесеної до автоматизованої системи Національної поліції України, визнав неспроможними доводи сторони захисту про неправильну правову кваліфікацію дій засудженого.
Також суд апеляційної інстанції, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу сторони захисту, належним чином не перевірив і не спростував зазначених у ній доводів, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке, в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК, перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, та могло вплинути на правильність застосування закону про кримінальну відповідальність.
З урахуванням зазначеного вище, приймаючи до уваги, що колегія суддів позбавлена можливості надати оцінку доводам касаційної скарги в іншій частині, оскільки це можливо зробити після усунення зазначених недоліків, касаційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала - скасуванню на підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суду необхідно врахувати наведене, ретельно перевірити доводи сторони захисту та ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.
Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд
постановив:
касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Волинського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року стосовно  ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Постанова набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: 

ОСОБА_1 ОСОБА_2  ОСОБА_3