ЄУН 396/617/26
Номер провадження по справі 2/387/757/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2026 року селище Добровеличківка
Добровеличківський районний суд Кіровоградської області, в складі:

головуючого судді Майстер І.П.
за участю секретаря судового засідання Полюхович Т.А.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Добровеличківського районного суду Кіровоградської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

У С Т А Н О В И В:
І. Описова частина
Стислий виклад позиції позивача та відповідача
До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області 28 квітня 2026 року надійшла позовна заява, у якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 99-004-867-2-21-Г від 17 грудня 2021 року в розмірі 123 395,67 грн, а також судові витрати.
На обґрунтування позовних вимог ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» зазначає, що 17 грудня 2021 року між АТ «МЕГАБАНК» та відповідачем укладено кредитний договір № 99-004-867-2-21-Г про відкриття рахунків, видачу та обслуговування платіжних карток з відкриттям кредитної лінії. Сторони погодили істотні умови договору, а відповідач своїм підписом підтвердив, що з умовами договору ознайомлений та погоджується з ними.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором станом на 03 вересня 2024 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 123 395,67 грн, яка, відповідно до розрахунку позивача, складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 74 485,35 грн, заборгованості зі сплати процентів у розмірі 5 710,32 грн та заборгованості зі сплати комісії у розмірі 43 200,00 гривень.
03 вересня 2024 року за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09 липня 2024 року, між АТ «МЕГАБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» укладено договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» набуло право вимоги до боржників за основними договорами, серед яких право вимоги до відповідача як боржника за кредитним договором № 99-004-867-2-21-Г від 17 грудня 2021 року.
27 грудня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» уклало з ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» договір № 1/12 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» набуло право вимоги заборгованості боржників за основними договорами, у тому числі право вимоги до відповідача як боржника за кредитним договором № 99-004-867-2-21-Г від 17 грудня 2021 року. Таким чином, ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» є поточним кредитором за вказаним зобов`язанням.
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 123 395,67 грн, судовий збір у розмірі 2 662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11 200,00 гривень.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу без його участі.
Відповідач в судове засідання надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги визнає частково, не погоджується із застосуванням банком до нього штрафних санкцій, а саме нарахування комісії в сумі 43 200 гривень 00 копійок.
Процесуальні дії суду
Добровеличківський районний суд Кіровоградської області ухвалою судді від 12.05.2026 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
ІІ. Мотивувальна частина
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
17 грудня 2021 року між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 укладено договір № 99-004-867-2-21-Г про відкриття рахунків, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії, підписаний позичальником власноручно.
За умовами вказаного договору Банк відкриває Клієнту поточний рахунок та надає платіжну картку. Сторони погодили умови кредитування, відповідно до яких максимальний ліміт кредитної лінії становить 120 000,00 гривень.
Крім того, 17 грудня 2021 року ОСОБА_1 підписав заяву-договір № 99-004-867-2-21-Г про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів «todobank», яка є додатком № 1 до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів «todobank», а також паспорт споживчого кредиту.
Відповідно до пункту 4 заяви-договору Банк може надавати Клієнту кредит шляхом сплати з карткового рахунку платежів Клієнта, здійснення його розрахункових операцій та видачі йому готівки на суму, що перевищує залишок на цьому рахунку, але в межах доступного ліміту кредитної лінії.
При цьому сторонами погоджено, що максимальний ліміт кредитної лінії становить 120 000,00 грн, строк кредиту — 60 місяців, процентна ставка (фіксована) — 5 % річних, щомісячна комісія — 1,8 %.
На підтвердження факту користування відповідачем кредитними коштами позивачем надано виписки за рахунком ОСОБА_1 , сформовані АТ «Мегабанк» за період з 03 грудня 2022 року по 03 вересня 2024 року.
Зі змісту вказаних виписок судом встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами, зокрема отримував готівкові кошти, здійснював поповнення рахунку та інші операції, пов`язані з використанням кредитного рахунку.
Відповідно до зазначених виписок та наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 03 вересня 2024 року за відповідачем обліковувалася заборгованість за кредитом у розмірі 74 485,35 грн, заборгованість зі сплати процентів — 5 710,32 грн та заборгованість зі сплати комісії — 43 200,00 грн, що в сукупності становить 123 395,67 гривень.
Також позивачем надано довідку-розрахунок заборгованості, складену АТ «Мегабанк» станом на 03 вересня 2024 року, відповідно до якої за кредитним договором № 99-004-867-2-21-Г від 17 грудня 2021 року заборгованість ОСОБА_1 становить 123 395,67 грн, у тому числі: 74 485,35 грн — заборгованість за кредитом, 5 710,32 грн — заборгованість зі сплати процентів та 43 200,00 грн — заборгованість зі сплати комісії.
Суд бере до уваги, що банківські виписки містять відомості про рух коштів за рахунком та проведені за ним операції, а тому в сукупності з іншими наданими доказами можуть підтверджувати факт користування відповідачем кредитними коштами та розмір заборгованості.
При цьому розрахунок заборгованості є похідним від первинних документів, що підтверджують проведення відповідних банківських операцій, та містить узагальнені відомості про стан заборгованості позичальника.
Отже, надані позивачем виписки за рахунком та довідка-розрахунок заборгованості у своїй сукупності підтверджують наявність у відповідача станом на 03 вересня 2024 року заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 123 395,67 грн, з яких 74 485,35 грн — заборгованість за кредитом, 5 710,32 грн — заборгованість зі сплати процентів та 43 200,00 грн — заборгованість зі сплати комісії.
Розрахунок заборгованості судом перевірено, він є арифметично правильним та узгоджується з наданими банківськими виписками і умовами кредитного договору.
Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договорів та інших правочинів.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах та який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.
Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Частинами першою та другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами.
Судом установлено, що 17 грудня 2021 року між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 укладено договір № 99-004-867-2-21-Г про відкриття рахунків, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії.
Вказаний договір підписаний відповідачем власноручно. Крім того, відповідачем підписано заяву-договір № 99-004-867-2-21-Г від 17 грудня 2021 року про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів «todobank», а також паспорт споживчого кредиту.
Зі змісту зазначених документів убачається, що сторонами погоджено істотні умови кредитування, зокрема максимальний ліміт кредитної лінії — 120 000,00 грн, строк кредитування — 60 місяців, фіксовану процентну ставку — 5 % річних та щомісячну комісію — 1,8 %.
Отже, суд доходить висновку, що між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 належним чином укладено кредитний договір, умови якого були погоджені сторонами, а відповідач був обізнаний із розміром кредитного ліміту, строком кредитування, процентною ставкою та іншими умовами кредитування.
Факт виконання банком своїх зобов`язань за кредитним договором та користування відповідачем кредитними коштами підтверджується наданими до суду виписками за рахунком ОСОБА_1 , сформованими АТ «Мегабанк» за період з 03 грудня 2022 року по 03 вересня 2024 року.
Зі змісту зазначених виписок убачається, що відповідач здійснював операції за рахунком, у тому числі отримував готівкові кошти, користувався кредитними коштами та здійснював поповнення рахунку.
Таким чином, надані банківські виписки підтверджують фактичне користування відповідачем кредитними коштами та рух коштів за рахунком.
Крім того, позивачем надано довідку-розрахунок заборгованості, складену АТ «Мегабанк» станом на 03 вересня 2024 року, відповідно до якої за кредитним договором № 99-004-867-2-21-Г від 17 грудня 2021 року за ОСОБА_1 обліковувалася заборгованість у загальному розмірі 123 395,67 грн, з яких 74 485,35 грн — заборгованість за кредитом, 5 710,32 грн — заборгованість зі сплати процентів та 43 200,00 грн — заборгованість зі сплати комісії.
Суд оцінює зазначену довідку-розрахунок не ізольовано, а в сукупності з кредитним договором, заявою-договором, паспортом споживчого кредиту та виписками за рахунком, які підтверджують проведення відповідних банківських операцій.
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з умовами кредитного договору строк кредитування встановлено з 17 грудня 2021 року по 16 грудня 2026 року.
Отже, проценти за користування кредитними коштами можуть нараховуватися відповідно до погоджених сторонами умов договору в межах строку кредитування та за умови фактичного користування відповідачем кредитними коштами.
Разом із тим судом підлягає перевірці правильність нарахування процентів та комісії, їх правова природа, період нарахування, а також відповідність такого нарахування умовам кредитного договору та вимогам законодавства.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем докази підтверджують укладення кредитного договору, отримання та використання відповідачем кредитних коштів, а також наявність заборгованості станом на 03 вересня 2024 року.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За змістом статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Судом установлено, що 03 вересня 2024 року між АТ «Мегабанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» укладено договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги.
За умовами цього договору АТ «Мегабанк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» права вимоги до боржників за Основними договорами, перелік яких визначено у Додатку № 1 до договору.
Відповідно до витягу з Додатку № 1 до договору № GL1N426240 до переліку боржників включено ОСОБА_1 як боржника за кредитним договором № 99-004-867-2-21-Г від 17 грудня 2021 року.
Пунктом 14 договору № GL1N426240 передбачено, що договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та скріплення відтисками печаток сторін.
Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором.
При цьому пунктом 2 договору № GL1N426240 передбачено право Нового кредитора після набуття прав вимоги на власний розсуд відступати такі права вимоги повністю або в частині третім особам.
27 грудня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» як Первісним кредитором та ТОВ «ФК Єврокредит» як Новим кредитором укладено договір № 1/12 про відступлення прав вимоги.
За умовами цього договору ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» відступило ТОВ «ФК Єврокредит» права вимоги до боржників, зазначених у Додатку № 1 до договору, у тому числі права вимоги за кредитними договорами.
Відповідно до пункту 2 договору № 1/12 права вимоги переходять від Первісного кредитора до Нового кредитора з моменту підписання сторонами цього договору та Додатку № 1 (Реєстру договорів).
Згідно з наданим позивачем витягом із Додатку № 1 до договору № 1/12 право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 99-004-867-2-21-Г від 17 грудня 2021 року відступлено ТОВ «ФК Єврокредит».
Умовами договору № 1/12 не передбачено залежності моменту переходу права вимоги до Нового кредитора від моменту повної оплати вартості відступлених прав вимоги. Відтак, з урахуванням положень пункту 2 цього договору, право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «ФК Єврокредит» з моменту підписання сторонами договору та відповідного Додатку № 1.
Отже, наданими доказами підтверджується послідовний перехід права вимоги за кредитним договором № 99-004-867-2-21-Г від 17 грудня 2021 року від АТ «Мегабанк» до ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс», а в подальшому — до ТОВ «ФК Єврокредит».
При цьому обставина, що ТОВ «ФК Єврокредит» не здійснювало нарахування заборгованості за період до набуття ним права вимоги, сама по собі не свідчить про відсутність у позивача права на звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості. Новий кредитор набуває права первісного кредитора в тому обсязі та на тих умовах, які існували на момент переходу відповідного права.
Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача заборгованості зі сплати комісії у розмірі 43 200,00 грн, суд виходить із такого.
Правовідносини, що виникли між сторонами на підставі кредитного договору від 17 грудня 2021 року, регулюються, зокрема, положеннями Цивільного кодексу України та Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом включають витрати споживача, зокрема проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника, пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Верховний Суд звертав увагу, що сам Закон допускає встановлення кредитодавцем комісії, однак така комісія повинна бути пов`язана з конкретними додатковими чи супутніми послугами кредитодавця.
Як установлено судом, відповідно до заяви-договору № 99-004-867-2-21-Г від 17 грудня 2021 року та паспорта споживчого кредиту сторонами погоджено максимальний ліміт кредитної лінії у розмірі 120 000,00 грн, строк кредитування — 60 місяців, фіксовану процентну ставку — 5 % річних та щомісячну комісію у розмірі 1,8 %.
Отже, умова про сплату комісії була включена до документів, підписаних відповідачем, та формально є погодженою сторонами умовою кредитування.
Разом із тим сам факт зазначення у договорі розміру комісії не є достатнім для висновку про обґрунтованість її стягнення, оскільки суду необхідно встановити, за яку саме послугу кредитодавця встановлено таку комісію та чи відповідає її стягнення вимогам законодавства про споживче кредитування.
У заяві-договорі та паспорті споживчого кредиту зазначено лише розмір щомісячної комісії — 1,8 %, однак не конкретизовано, за надання яких саме додаткових або супутніх послуг кредитодавця справляється така плата.
При цьому умовами договору передбачено, що Банк відкриває Клієнту поточний рахунок, надає платіжну картку та може надавати кредит шляхом здійснення платежів із карткового рахунку, проведення розрахункових операцій та видачі готівки в межах доступного ліміту кредитної лінії.
Однак позивачем не наведено та не підтверджено належними доказами, які саме конкретні додаткові чи супутні послуги надавалися відповідачу протягом кожного місяця та за які саме послуги була нарахована комісія у розмірі 1,8 %.
Надані суду виписки за рахунком підтверджують рух коштів та здійснення відповідачем банківських операцій, однак самі по собі не підтверджують надання відповідачу окремих послуг, оплатою за які є заявлена до стягнення комісія.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість зі сплати комісії становить 43 200,00 грн.
При цьому зазначена сума відповідає 20 щомісячним платежам по 2 160,00 грн, що становить 1,8 % від максимального ліміту кредитної лінії у розмірі 120 000,00 гривень.
Таким чином, комісія нараховувалася виходячи саме з максимального розміру кредитного ліміту, а не з фактичної суми кредитних коштів, якими користувався відповідач.
Саме по собі погодження сторонами максимального ліміту кредитної лінії у розмірі 120 000,00 грн не свідчить про те, що відповідач фактично отримав та користувався кредитними коштами у такому розмірі протягом усього періоду, за який нарахована комісія.
Водночас із наданих банківських виписок убачається рух коштів за рахунком та зміна фактичної заборгованості відповідача, що свідчить про те, що фактичне користування кредитними коштами не було тотожним максимальному розміру кредитного ліміту.
Верховний Суд у своїй практиці виходить із того, що якщо кредитним договором встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту, але кредитодавець не зазначив та не довів наявності, переліку і змісту додаткових та супутніх послуг, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, за які встановлена така комісія, відповідна умова договору може бути визнана нікчемною відповідно до положень Закону України «Про споживче кредитування». Такий підхід сформульований, зокрема, Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду Верховного Суду.
Водночас Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що Закон України «Про споживче кредитування» сам по собі не забороняє банку встановлювати комісію за обслуговування кредиту, у тому числі за розрахунково-касове обслуговування, якщо така комісія є платою за відповідні послуги, передбачені договором.
Отже, для вирішення питання про стягнення комісії суду необхідно встановити не лише факт її передбачення договором, а й правову та фактичну підставу її справляння.
У даному випадку позивач не надав суду доказів того, що щомісячна комісія у розмірі 1,8 % від суми кредиту є платою за конкретні додаткові або супутні послуги, які фактично надавалися відповідачу, не навів переліку таких послуг та не довів їх вартість.
Посилання лише на погоджену у договорі величину «щомісячна комісія 1,8 %» без визначення змісту відповідної послуги не дає можливості встановити, за що саме споживач зобов`язаний сплачувати зазначену плату.
За таких обставин суд доходить до висновку, що умова договору про сплату щомісячної комісії у розмірі 1,8 % не містить належного визначення конкретної послуги, за яку справляється така плата, а позивач не довів факту надання відповідних послуг, у зв`язку з чим підстави для стягнення з відповідача 43 200,00 грн комісії відсутні.
Таким чином, вимога позивача про стягнення 43 200,00 грн комісії задоволенню не підлягає.
Водночас судом установлено, що кредитні кошти відповідачу надані, факт їх використання підтверджений виписками за рахунком, а обов`язок щодо повернення отриманого кредиту та сплати процентів передбачений укладеним сторонами кредитним договором.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості в частині основного боргу та процентів узгоджується з умовами кредитного договору та даними банківських виписок. Доказів погашення відповідачем заборгованості у більшому розмірі або доказів неправильності нарахування основного боргу та процентів суду не надано.
Отже, суд доходить висновку, що позивачем доведено наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 80 195,67 грн, яка складається з: 74 485,35 грн — заборгованість за кредитом; 5 710,32 грн — заборгованість зі сплати процентів.
У задоволенні позовної вимоги про стягнення 43 200,00 грн комісії належить відмовити.
Отже, суд доходить висновку, що позивачем доведено наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 80 195,67 грн, яка складається з: 74 485,35 грн – заборгованості за кредитом; 5 710,32 грн – заборгованості зі сплати процентів.
У задоволенні позовної вимоги про стягнення 43 200,00 грн комісії належить відмовити.
Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами першою та другою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2662,40 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції № 5783 від 02.03.2026.
Також позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11 200,00 гривень.
На підтвердження понесення зазначених витрат позивачем надано копії договору про надання правничої допомоги № 1/07 від 01.07.2025, укладеного між ТОВ «ФК Єврокредит» та АО «Альянс ДЛС», додатку № 2 до договору – «Вартість послуг (прейскурант)», акту приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 12113101 від 14.08.2025 та ордера на надання правничої допомоги.
Згідно з актом приймання-передачі послуг вартість наданої правничої допомоги становить 11 200,00 грн, з яких 1 200,00 грн – за проведення юридичного та фінансового аналізу боржника та 10 000,00 грн – за складання, підписання та подання до суду позовної заяви.
Відповідно до частин третьої, четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на їх виконання, обсягом наданих послуг, а також ціною позову та значенням справи для сторони. У разі недотримання цих вимог суд за клопотанням іншої сторони може зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідач заявив клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на їх неспівмірність із характером та обсягом розглянутої справи.
Вирішуючи питання про розмір витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує, що предметом спору є стягнення заборгованості за кредитним договором, справа не має значної складності, не пов`язана з дослідженням великого обсягу доказів чи вирішенням складних правових питань, а надані позивачем послуги фактично обмежуються підготовкою та поданням позовної заяви.
При цьому витрати в розмірі 1 200,00 грн за проведення юридичного та фінансового аналізу боржника суд не вважає такими, що підлягають окремому відшкодуванню, оскільки за своїм змістом зазначена дія є складовою підготовки позовної заяви та безпосередньо пов`язана з формуванням позовних вимог і доказової бази, а тому окреме включення її вартості до витрат на правничу допомогу призводить до подвійного врахування витрат на підготовку позову.
Крім того, визначена договором вартість складання, підписання та подання позовної заяви в розмірі 10 000,00 грн, з огляду на характер та складність цієї справи, обсяг фактично виконаних робіт, ціну позову та відсутність доказів значних часових затрат адвоката, є завищеною.
З урахуванням наведеного, принципів розумності, співмірності та пропорційності суд вважає обґрунтованим та розумним розмір витрат на професійну правничу допомогу у цій справі в сумі 5 000,00 гривень.
Оскільки позов задоволено частково, а саме на 64,99 % від заявленої позивачем суми, витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 249,53 грн (5 000,00 грн ? 64,99 %).
Витрати на сплату судового збору також підлягають розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 730,31 грн судового збору (2 662,40 грн ? 64,99 %).
Отже, загальний розмір судових витрат, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, становить 4 979,84 гривень.
ІІІ Резолютивна частина.
На підставі викладеного відповідно до ст.ст. 11, 207, 526, 629, 634, 638, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» заборгованість за договором про споживчий кредит № 99-004-867-2-21-Г від 17 грудня 2021 року в розмірі 80 195 (вісімдесят тисяч сто дев`яносто п`ять) гривень 67 копійок.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 730 (одна тисяча сімсот тридцять) гривень 31 копійка та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 249 (три тисячі двісті сорок дев`ять) гривень 53 копійки.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частин рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються такі реквізити сторін та інших учасників справи:
позивач – Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» (код ЄДРПОУ 40932411, місце знаходження: 49001, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, пров. Ушинського, буд. 1, офіс 105)
відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Суддя 
Добровеличківського районного суду
Кіровоградської області         Майстер І.П.