ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2026 року   Справа № 902/300/26 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Юрчук М.І. ,  суддя Поліщук П.Я. 

секретар судового засідання Кравчук О.В. 

за участю представників сторін:
позивача: Алексєєв Олександр Євгенович (в режимі відеоконференції)
відповідача: Кудіна Світлана Анатоліївна (в режимі відеоконференції) 

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
апеляційні скарги Виконавчого комітету Жмеринської міської ради 
на рішення Господарського суду Вінницької області, ухвалене 21.05.2026, повне рішення складено 01.06.2026, 
на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області, ухвалене 04.06.2026, повне додаткове рішення складено 04.06.2026,
у справі № 902/300/26
за позовом Фізичної особи-підприємця Сушко Дар"ї Геннадіївни 
до Виконавчого комітету Жмеринської міської ради
про визнання договору недійсним

У березні 2026 року до Господарського суду Вінницької області звернулась Фізична особа-підприємець Сушко Дар`я Геннадіївна з позовом до Виконавчого комітету Жмеринської міської ради про визнання недійсним договору про закупівлю № 94 від 13.06.2025, укладеного між фізичною особою-підприємцем Сушко Дар`єю Геннадіївною та Виконавчим комітетом Жмеринської міської ради.
Господарський суд Вінницької області рішенням від 21.05.2026 у справі № 902/300/26 позов задовольнив.
Визнав недійсним договір про закупівлю № 94 від 13.06.2025, укладений між Фізичною особою-підприємцем Сушко Дар`єю Геннадіївною та Виконавчим комітетом Жмеринської міської ради.
Присудив стягнути з Виконавчого комітету Жмеринської міської ради на користь Фізичної особи-підприємця Сушко Дар`ї Геннадіївни 3 328,00 грн витрат на сплату судового збору.
Виконавчий комітет Жмеринської міської ради, не погоджуючись з ухваленим рішенням звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 21.05.2026 у справі № 902/300/26 та ухвалити нове рішення, яким в позовній заяві Фізичної особи-підприємця Сушко Дар`ї Геннадіївни до Виконавчого комітету Жмеринської міської ради про визнання договору недійсним відмовити в повному обсязі /т. 2 а.с. 1-4/.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає:
- судом першої інстанції проігноровано факт фактичної участі ФОП Сушко Д.Г. у публічних закупівлях через систему “Prozorro”, де остання свідомо та добровільно передала власні персональні дані та кваліфікований електронний підпис (КЕП) третім особам (знайомим волонтерам) з метою ведення комерційної та волонтерської діяльності, спрямованої на отримання прибутку;
- ФОП Сушко Д.Г. своїми діями щодо реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності, відкриття рахунків та генерації КЕП самостійно створила умови для виникнення спірних правовідносин;
- відповідно до правової позиції Верховного Суду (зокрема, у постанові від 07.07.2022 у справі № 914/1967/19), помилка внаслідок власного недбальства чи незнання закону не є підставою для визнання правочину недійсним. КЕП є цифровим аналогом власноручного підпису та повноцінним юридичним засобом підтвердження волі підписанта; 
- відтак ризики, пов`язані з недобросовісністю осіб, яким було довірено КЕП, покладаються виключно на власника підпису та не можуть перекладатися на сумлінного контрагента, яким є Виконавчий комітет;
- місцевим господарським судом не досліджено походження у позивача оригіналів документів, які стали об`єктом судового розгляду, попри твердження ФОП Сушко Д.Г. про її повну необізнаність із закупівлею та невиконання договору:
- суд першої інстанції не вжив заходів щодо всебічного з`ясування обставин і не призначив відповідну судову експертизу для перевірки електронних доказів та обставин підписання договору № 94 від 13.06.2025;
- суд першої інстанції не врахував, що Жмеринською окружною прокуратурою здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42025022130000108 від 15.12.2025 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, за фактом можливого внесення недостовірних відомостей до спірного договору за попередньою змовою осіб;
- в рамках цього провадження правоохоронними органами за рішенням суду може бути перевірено трафік телефонних розмов позивача з працівниками Виконавчого комітету, що спростовує її твердження про необізнаність;
- ФОП Сушко Д.Г. з моменту укладення договору і до моменту його розірвання постійно перебувала в телефонному форматі на зв`язку з працівниками замовника. Водночас поставка квадрокоптерів для потреб військових формувань з вини ФОП Сушко Д.Г. не відбулася, що змусило замовника витратити 6 місяців на оголошення повторної процедури закупівлі, негативно вплинуло на ділову репутацію органу місцевого самоврядування та позбавило замовника можливості вчасно реалізувати заходи із забезпечення обороноздатності держави в умовах воєнного стану;
- штучне та необґрунтоване зловживання процесуальними правами з боку позивача призвело до позбавлення Виконавчого комітету можливості судового захисту; 
- суд першої інстанції звільнив ФОП від відповідальності та проігнорував засади цивільного і господарського законодавства, які зобов`язують учасників сумлінно виконувати обов`язки та передбачати наслідки своїх дій, щоб не завдавати шкоди іншим особам (відповідно до висновків Верховного Суду у справах № 638/2304/17 та № 200/4202/14-ц).
Враховуючи вищевикладене скаржник вважає, що рішення Господарського суду Вінницького області від 21.05.2026 у справі № 902/300/26 ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи; недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.
Додатковим рішенням Господарського суду Вінницької області від 04.06.2026 у справі № 902/300/26 стягнуто з Виконавчого комітету Жмеринської міської ради на користь Фізичної особи-підприємця Сушко Дар`ї Геннадіївни 20 000,00 грн витрат на правову допомогу.
Виконавчий комітет Жмеринської міської ради, не погоджуючись з ухваленим додатковим рішенням звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 04.06.2026 у справі № 902/300/26 та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні заяви про стягнення судових витрат /т. 2 а.с. 57-60/.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає:
- представник Виконавчого комітету Жмеринської міської ради у відзиві на позовну заяву про визнання договору недійсним та безпосередньо у судовому засіданні під час розгляду справи заперечував щодо стягнення на професійну правничу допомогу 20 000,00 грн, адже вказана вартість є завищеною, такою, що не відповідає критеріям розумності та співрозмірності та необґрунтована жодним діючим документом;
- проте судом при винесенні додаткового рішення у цій справі проігноровано всі твердження представника Виконавчого комітету Жмеринської міської ради;
- при визначенні суми відшкодування суд не виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20);
- суд визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката Виконавчим комітетом Жмеринської міської ради, мав виходити з встановленого у договорі фіксованого розміру або порядку обчислення таких витрат;
- судом першої інстанції при винесенні додаткового рішення не було враховано, що у доданому представником позивача договорі про надання правничої (правової) допомоги відсутній фіксований розмір надання послуг та з яких конкретних розрахунків виникла сума 20 000,00 грн, тобто судом проігноровано, що надані представником позивача документи на підтвердження розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, адже їх розмір має бути доведений, обґрунтований;
- ухвалюючи оскаржуване додаткове рішення суд першої інстанції не виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим;
- отже, судом не було надано оцінку доказам представника позивача, виходячи з адекватності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності, зважаючи на те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає принципам господарського судочинства, зокрема - забезпеченню дотримання балансу інтересів сторін;
- окрім того ухвалення рішення на користь ФОП Сушко Д.Г. у справі щодо визнання договору недійним, проходило всього на трьох судових засіданнях, на першому з яких представник позивача не з`явився, хоч був належним чином повідомлений (16.04.2026);
- на другому розгляді справи представник позивача брав участь в судовому засіданні 14.05.2026 в режимі відеоконференції;
- на третє судове засідання 21.05.2026 під час оголошення вступної та резолютивної частин рішення, представник позивача також брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції);
- також представник позивача додав разом з договором про надання правничої (правової) допомоги Акт надання послуг (надання правової допомоги) де в п. 2 в графі "Обсяг виконаної роботи (надання послуг)" зазначає, що провів аналіз відзиву Виконавчого комітету Жмеринської міської ради у справі № 902/300/26, при цьому представник позивача навіть не скористався своїм правом на подання відзиву на відзив Виконавчого комітету Жмеринської міської ради, а лише провів аналіз;
- проте при заявленні витрат на правничу допомогу зазначив цю послугу, як таку що вмістила в себе великий обсяг виконаних робіт, який загалом в результаті склав 20 000,00 грн;
- вищезазначене свідчить про невеликий обсяг юридичної та технічної роботи, а вказана вартість наданих послуг з правничої допомоги є завищеною, проте проігнорована судом при винесенні додаткового рішення про стягнення судових витрат;
- стягнення повної вартості послуг, заявлених представником позивача, на загальну суму 20 000,00 грн, не узгоджується з критеріями реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру і пропорційності, так як ці витрати не мають характеру необхідних та не обґрунтовують обсягу фактичних дій представника позивача, тобто не є розумно обґрунтованими і, відповідно, такі витрати не можуть бути відшкодовані тільки лише через те, що вони понесені представником позивача (справедлива сатисфакція);
- з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг, предмет та підстави позовних вимог, Виконавчий комітет Жмеринської міської ради вважає, що визначений представником позивача розмір витрат на послуги адвоката не становить 20 000,00 грн, є завищеним, таким, що не відповідає критеріям розумності та співрозмірності, що суперечить принципу розподілу витрат.
За наведених обставин скаржник вважає, що додаткове рішення у справі № 902/300/26 ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідністю висновків та порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим таке рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі.
15.06.2026 апеляційні скарги зареєстровано в суді апеляційної інстанції.
Згідно з протоколами автоматизованого розподілу від 15.06.2026, для розгляду справи № 902/300/26 визначено колегію суддів у складі: Крейбух О.Г. головуючий суддя, Тимошенко О.М., Юрчук М.І.
Листом № 902/300/26/3039/26 від 15.06.2026 матеріали справи витребувано у Господарського суду Вінницької області.
23.06.2026 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи № 902/300/26.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.06.2026 апеляційну скаргу Виконавчого комітету Жмеринської міської ради на рішення Господарського суду Вінницької області від 21.05.2026 у справі № 902/300/26 - залишено без руху. 
Запропоновано Виконавчому комітету Жмеринської міської ради протягом 10 днів із дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені недоліки апеляційної скарги та подати до суду: докази надсилання копії апеляційної скарги позивачу - Фізичній особі-підприємцю Сушко Дар"ї Геннадіївні у паперовій формі листом з описом вкладення.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від від 25.06.2026 апеляційну скаргу Виконавчого комітету Жмеринської міської ради на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 04.06.2026 у справі № 902/300/26 - залишено без руху.
Запропоновано Виконавчому комітету Жмеринської міської ради протягом 10 днів із дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені недоліки апеляційної скарги та подати до суду: докази надсилання копії апеляційної скарги позивачу - Фізичній особі-підприємцю Сушко Дар"ї Геннадіївні у паперовій формі листом з описом вкладення.
26.06.2026 (вх.№ 5501/26 та № 5500/26) до суду від Виконавчого комітету Жмеринської міської ради надійшли заяви про усунення недоліків апеляційних скарг.
У зв`язку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії Тимошенка О.М. у період з 29.06.2026 по 24.07.2026 включно здійснено його заміну у справі № 902/300/26, протокол від 29.06.2026, яким визначено для розгляду справи колегію суддів у складі: Крейбух О.Г. головуючий суддя, Павлюк І.Ю., Юрчук М.І.
Ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами Виконавчого комітету Жмеринської міської ради на рішення Господарського суду Вінницької області від 21.05.2026 у справі № 902/300/26, на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 04.06.2026 у справі № 902/300/26. Розгляд апеляційних скарг призначено на "22" липня 2026 р. о 10:00 год. /т. 2 а.с. 29, 80/.
Ухвалою суду від 06.07.2026 задоволено заяву (вх.№ 3161/26) представника Виконавчого комітету Жмеринської міської ради про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду /т. 2 а.с. 90/.
09.07.2026 (вх. № 3869/26) від Фізичної особи-підприємця Сушко Дар"ї Геннадіївни надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги виконавчого комітету Жмеринської міської ради на рішення Господарського суду Вінницької області від 21.05.2026 у справі № 902/300/26, оскаржуване рішення залишити без змін, судові витрати стягнути з відповідача /т. 2 а.с. 39-42/.
Ухвалою суду від 16.07.2026 задоволено заяву (вх.№ 3361/26) представника ФОП Сушко Д.Г. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду /т. 2 а.с. 98/.
У зв`язку із відпусткою судді-члена колегії Павлюк І.Ю. у період з 20.07.2026 по 21.08.2026 включно, проведено її заміну у судовій справі № 902/300/26, протокол від 20.07.2026, яким визначено для розгляду справи колегію суддів у складі: Крейбух О.Г. головуючий суддя, Юрчук М.І., Поліщук П.Я.
Ухвалами суду від 20.07.2026 колегією суддів у складі: Крейбух О.Г. головуючий суддя, Юрчук М.І., Поліщук П.Я. прийнято справу № 902/300/26 до свого провадження /т. 2 а.с. 103, 109/.
У судовому засіданні 22.07.2026 представник відповідача підтримав доводи та вимоги апеляційних скарг, представник позивача надав заперечення щодо апеляційних скарг Виконавчого комітету Жмеринської міської ради.
Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши в судовому засіданні представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

За результатами проведення відкритих торгів через систему прозоро між Виконавчим комітетом Жмеринської міської ради Вінницької області та Фізичною особою - підприємцем Сушко Дар`єю Геннадіївною укладено договір про закупівлю № 94 від 13.06.2025, відповідно до п. 1.1 якого у порядку та на умовах, визначених договором продавець зобов`язується передати у власність покупця товар (товари) та на умовах, визначених цим договором, зобов`язується прийняти і оплатити цей товар - сплатити за нього певну суму (ціну).
Згідно з п. 1.2 договору, предметом (найменування товару) є: Квадрокоптер DJI Mavic 3 Pro – 10 одиниць (комплектів), Квадрокоптер DJI Mavic 3 Thermal – 20 одиниць (комплектів), Квадрокоптер DJI Mavic 3 Enterprise – 1 одиниця (комплект) (ДК 021:2015 34711200-6 - Безпілотні літальні апарати).
Відповідно до п. 1.6 договору найменування товару, кількість, ціна визначена у специфікації (додаток 1), яка є невід`ємною частиною даного договору.
Загальна ціна договору складає 5 609 606 гривень 00 копійок, без ПДВ (п. 2.1 договору).
Відповідно до п. 4.1 договору датою передавання товару вважається дата вручення товару.
Строки поставки товарів за договором: до 30.06.2025 (п. 4.2).
Початковий термін поставки товарів визначатиметься у відповідності до дати укладання договору про закупівлю. Поставка товару здійснюється постачальником (продавцем) не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання замовлення від замовника (покупця) (п. 4.3 договору).
За умовами договору місце поставки: Вінницька обл., м. Жмеринка, вул. Центральна, 4, 23100 (п. 4.4 договору).
Товар поставляється у відповідності до супроводжуючих документів: видаткової накладної, акту приймання-передачі, сертифікату відповідності, митної декларації (у разі проходження митного контролю), товаротранспортної накладної (п. 4.5 договору).
Після підписання договору сторонами, позивачем на електронну адресу відповідача направлено заявку на отримання товару (лист № 01-2025/2166 від 20.06.2025).
Відповідно до п. 5.1 договору у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього договору (надалі іменується "порушення договору"), сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним в Україні законодавством.
За порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (п. 5.2 договору).
За порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості (п. 5.3 договору).
Відповідно до п. 5.4 договору порушенням є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору.
Згідно з п. 5.5 договору сторона не несе відповідальності за порушення договору, якщо воно сталося не з її вини (умислу чи необережності).
Представником відповідача стверджується, що позивачем не виконувались умови укладеного договору внаслідок чого 30.07.2025 Жмеринською міською радою за місцем реєстрації позивача направлено претензію № 01-2025/2738 від 30.07.2025 з проханням вчинити відповідні дії щодо досудового врегулювання спору.
Відповідно до п. 7.6 договору якщо інше не передбачене цим договором або правом, цей договір може бути розірваним тільки за домовленістю сторін, яка оформляється додатковою угодою до цього договору.
Так, представником відповідача стверджується, що з вересня 2025 в телефонному режимі останній домовився з ФОП Сушко Дар`єю Геннадіївною про розірвання договору шляхом укладання додаткової угоди № 1 від 22.09.2025 до договору про закупівлю № 94 від 13.06.2025.
У листопаді 2025 Виконавчий комітет Жмеринської міської ради звернувся з позовною заявою до Господарського суду Дніпропетровської області про стягнення з Фізичної особи - підприємця Сушко Дар`ї Геннадіївни штрафні санкції в сумі 863 879,32 грн (справа № 904/6666/25).
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2026 у справі № 904/6666/25 - позовну заяву Виконавчого комітету Жмеринської міської ради задоволено в повному обсязі.
Доводи позивача зводяться до того, що остання звернулась до суду з вимогою про визнання недійсним договору про закупівлю № 94 від 13.06.205, зазначаючи, що цього договору не підписувала, що безпосередньо підтверджується експертизою, тому не може нести відповідальність за ним.
21.05.2026 Господарський суд Вінницької області за наслідками розгляду позовних вимог дійшов висновку про задоволення позову.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що підпис ОСОБА_1 є підробленим, що підтверджено висновком почеркознавчої експертизи № СЕ-19/102-26/3310-ПЧ від 20.02.2026.
Додатковим рішенням від 04.06.2026 стягнуто з Виконавчого комітету Жмеринської міської ради на користь Сушко Дарії Геннадіївни 20 000,00 витрат на правову допомогу.
Додаткове рішення мотивоване тим, що витрати позивача на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн є обґрунтованими, у зв`язку з цим повністю покладаються на відповідача. 
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення та додаткового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційних скарг слід відмовити, а оскаржуван рішення та додаткове рішення залишити без змін, виходячи з наступного.
Стаття 15 ЦК України встановлює право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).
Відповідно до частини першої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).
Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
При цьому, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 цього Кодексу, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчиненого ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.
Статтею 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.
Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Частиною другою 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Тому підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри учасника (учасників правочину), його волевиявлення, забезпечує їх ідентифікацію, а також цілісність документа, яким формалізується правочин.
Таким чином, у разі відсутності власноручного підпису сторони договору на документі презюмується, що правочин не відповідає вимогам, які встановлюються до письмової форми правочину, а також вимогам щодо вільного волевиявлення учасника правочину.
У статті 626 ЦК України закріплено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (частина третя статті 626 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 639 цього Кодексу договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У статті 638 цього Кодексу вказано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Тобто, укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. Головними умовами за наявності яких договір вважається укладеним, є такі: сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору; таку згоду досягнуто в належній формі.
У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
У судовій практиці зазначена правова ситуація донедавна розглядалася у двох варіантах: 1) з переданих до суду документів - договору - неможливо зрозуміти, про що саме домовились сторони; 2) досягнуті домовленості неможливо виконати саме через невизначеність умов договору i вимог до боржника.
Можна зробити висновок, що з досягненням сторонами згоди з усіх істотних умов, передбачених для конкретного виду договору, та вираження такої згоди у відповідній формі свідчить про укладеність договору, а відтак і можливість визнання його недійсним, оскільки визнати недійсним можливо лише укладений договір.
Відсутність домовленості з істотних умов та неналежність форми вираження свідчить про неукладеність договору.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем оспорюється договір про закупівлю № 94 від 13.06.2025 з посиланням на те, що підпис на ньому належить не їй, а іншій особі, що вказує на відсутність її волевиявлення щодо укладення спірного правочину.
Оскільки у цьому випадку спірний договір містить усі необхідні реквізити й істотні умови, притаманні такому виду договорів, він є укладеним, а отже - оспорюваним та за рішенням суду може бути визнаний недійсним.
Так судом установлено, що в межах кримінального провадження № 42025022130000108 від 15.12.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, розпочатого Жмеринською окружною прокуратурою за фактом можливого внесення недостовірних відомостей до договору № 94 від 13.06.2025 за попередньою змовою осіб, старшим слідчим Матвієнком І.В. було винесено постанову про призначення судової почеркознавчої експертизи, проведення якої доручено Вінницькому науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.
На вирішення експертизи поставлено такі запитання:
1. Чи виконано підпис у графі «Продавець Фізична особа-підприємець Сушко Дар`я Геннадіївна» у договорі про закупівлю № 94 від 13.06.2025 Сушко Дар`єю Геннадіївною чи іншою особою?
2. Чи виконано підпис у графі «Продавець Фізична особа-приємець Сушко Дар`я Геннадіївна» у додатку № 1 до договору про закупівлю № 94 від 13.06.2025 Сушко Дар`єю Геннадіївною чи іншою особою?
3. Чи виконано підпис у графі «Продавець Фізична особа-підприємець Сушко Дар`я Геннадіївна» у додатку № 2 до договору про закупівлю № 94 від 13.06.2025 Сушко Дар`єю Геннадіївною чи іншою особою?
4. Чи виконано підпис у графі «Продавець Фізична особа-підприємець Сушко Дар`я Геннадіївна» у додатковій угоді № 1 до договору про закупівлю № 94 від 13.06.2025 Сушко Дар`єю Геннадіївною чи іншою особою?
Відповідно до висновку експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 20.02.2026 № СЕ-19/102-26/3310-ПЧ, експертом установлено, що:
- підпис у графі «Продавець Фізична особа-підприємець Сушко Дар`я Геннадіївна» у договорі про закупівлю № 94 від 13.06.2025 виконаний не Сушко Дар`єю Геннадіївною, а іншою особою;
- підпис у графі «Продавець Фізична особа-підприємець Сушко Дар`я Геннадіївна» у додатку № 1 до договору про закупівлю № 94 від 13.06.2025 виконаний не Сушко Дар`єю Геннадіївною, а іншою особою;
- підпис у графі «Продавець Фізична особа-підприємець Сушко Дар`я Геннадіївна» у додатку № 2 до договору про закупівлю № 94 від 13.06.2025 виконаний не Сушко Дар`єю Геннадіївною, а іншою особою;
- підпис у графі «Продавець Фізична особа-підприємець Сушко Дар`я Геннадіївна» у додатковій угоді № 1 до договору про закупівлю № 94 від 13.06.2025 виконаний не Сушко Дар`єю Геннадіївною, а іншою особою.
Суд зазначає, що чинне законодавство не забороняє господарському суду досліджувати матеріали кримінального провадження в порядку господарського судочинства, зокрема висновки експертизи, призначеної та проведеної в ході досудового розслідування. Те, що на момент розгляду господарської справи вирок у кримінальній справі ще не ухвалено, не перешкоджає оцінці матеріалів кримінального провадження в сукупності з іншими доказами відповідно до вимог статей 76– 79, 86 ГПК України.
Одночасно Верховний Суд у постанові від 27.05.2021 у справі № 910/702/17 висловив правову позицію щодо належності та допустимості висновку фахівця у відповідній галузі знань, який проводить судову експертизу.
Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі ст. 77 ГПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування – спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
Суд також звертає увагу на те, що із внесенням 17.10.2019 змін до ГПК України, його статтю 79 викладено у новій редакції, чим фактично впроваджено у господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів».
Зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньої кількості доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї їх кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Іншими словами, тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази та обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше мали місце, аніж не мали.
Одночасно статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.
Відповідно до частини першої статті 69 ГПК України експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи.
Статтею 98 ГПК України унормовано, що висновок експерта – це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.
Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.
Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку.
У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.
У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини.
Відповідно частини першої статті 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Згідно з приписами статті 101 ГПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права та обов`язки, що і експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.
Суд зазначає, що у відповідності до ч. 6 ст. 98 ГПК України зазначений висновок має усі необхідні відомості, зокрема стосовно експерта (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, кваліфікації та стаж судового експерта), коли і де проведена експертиза, на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав.
При цьому експерт, який виконував дослідження, що оформлено висновком обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, що узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18 щодо застосування ч. 7 ст. 98 ГПК України.
Отже усі необхідні вимоги, що визначені у ст. 98 ГПК України були дотримані.
Проведення експертизи та оформлення їх результатів детально описано у згаданому висновку експерта від 20.02.2026 № СЕ-19/102-26/3310-ПЧ, відтак останній у повній мірі відповідає вимогам Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5.
Верховний Суд у постанові від 05.02.2020 у справі № 461/3675/17 вказав, що висновок експерта оцінюється судом разом із іншими доказами. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Верховний Суд у постанові від 12.02.2020 у справі № 910/21067/17 зазначив, що системний аналіз процесуального законодавства свідчить, що висновок експерта є рівноцінним засобом доказування у справі, наряду з іншими письмовими, речовими і електронними доказами, а оцінка його (висновку експертизи) як доказу здійснюється судом у сукупності з іншими залученими до справи доказами.
Тобто висновок експерта не містить будь-яких порушень положень законодавства та методології при його складенні, а тому він є належним та допустимим доказом у справі, який узгоджується з іншими долученими до справи доказами як окремо, так і у їх сукупності.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).
Так, позивач ФОП Сушко Д.Г. звернулася до суду з позовом до відповідача з вимогою про визнання недійсним договору з посиланням на те, що цей договір не підписувала, оскільки він підписаний від її імені невстановленою особою, що повністю підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи № СЕ-19/102-26/3310-ПЧ від 20.02.2026, проведеної судовим експертом Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Пилипчук Н.М.
У випадку доведення, що підпис сторони у договорі є підробленим, належним та ефективним способом захисту порушеного права є визнання договору недійсним, як це передбачено статтею 215 ЦК України.
Під час розгляду справи суд першої інстанції встановив факт підроблення підпису ФОП Сушко Дар`ї Геннадіївни в оспорюваному договорі про закупівлю № 94 від 13.06.2025.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що порушене право позивачки підлягає судовому захисту в обраний нею спосіб, оскільки визнання спірного договору недійсним є належним та ефективним способом судового захисту. Ухвалення такого рішення забезпечить реальне поновлення порушених прав та інтересів позивача.
Водночас відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування доводів позивачки та підтверджених матеріалами справи обставин.
Колегія суддів відхиляє аргументи скаржника про те, що ФОП Сушко Д.Г. самостійно має нести всі ризики, пов`язані з передачею кваліфікованого електронного підпису (КЕП) третім особам. Відповідно до частини третьої статті 203 Цивільного кодексу України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Матеріалами справи повністю підтверджено, і це правильно встановлено судом першої інстанції, що ФОП Сушко Д.Г. не мала наміру брати участь у процедурі закупівлі та укладати договір № 94 від 13.06.2025, а також не уповноважувала будь-яких осіб на підписання господарських договорів у межах комерційної діяльності від свого імені.
Крім того згідно з витягом з Єдиного державного реєстру фізичних осіб - підприємців та громадських формувань до видів економічної діяльності ФОП Сушко Д.Г. не відноситься здійснення торгівлі квадрокоптерами, які в свою чергу були предметом закупівлі за процедурою відкритих торгів, проведеної Виконавчим комітетом Жмеринської міської ради. 
Посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду у справі № 914/1967/19 є безпідставним, оскільки у зазначеній справі досліджувалися обставини укладення угоди безпосередньо особою, яка через власну недбалість не ознайомилася з умовами документа. У цій же справі мова йде про повну відсутність внутрішньої волі позивачки на формування правовідносин із Виконавчим комітетом Жмеринської міської ради.
Сама по собі наявність засобу кваліфікованого електронного підпису (КЕП) за відсутності реального юридичного наміру суб`єкта господарювання не може бути безумовним підтвердженням укладення правочину.
Щодо доводів скаржника про те, що місцевий господарський суд не призначив судову комп`ютерно-технічну чи електронно-цифрову експертизу для перевірки обставин підписання спірного договору, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини першої статті 99 ГПК України суд призначає експертизу у справі за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання.
З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду спору в суді першої інстанції Виконавчий комітет Жмеринської міської ради, маючи статус відповідача та діючи через професійного представника, не звертався до суду з клопотанням про призначення відповідної експертизи.
З урахуванням принципу диспозитивності господарського процесу суд першої інстанції не мав правових підстав перебирати на себе ініціативу щодо збирання доказів для однієї зі сторін справи. Пасивна процесуальна поведінка відповідача в суді першої інстанції не може бути підставою для скасування законного судового рішення під час апеляційного перегляду.
Твердження скаржника про штучне зловживання позивачкою процесуальними правами колегія суддів вважає безпідставним, оскільки звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору, який особа вважає таким, що укладений без її відома, є законним способом захисту порушеного права особи, передбаченим статтею 16 ЦК України.
Колегія суддів вважає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до суб`єктивної переоцінки доказів і не містять підстав, передбачених статтею 277 ГПК України, для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.
Відповідно до ст. 74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, доводи викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому правові підстави для скасування рішення Господарського суду Вінницької області від 21 травня 2026 року у справі № 902/300/26 відсутні.
Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 04.06.2026 у цій справі № 902/300/26.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 244 ГПК України, суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
За приписами ч. 1 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з ч. 2 статті 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 статті 126 ГПК України).
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (ч. 8 статті 129 ГПК Кодексу).
Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ГПК України).
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80 ГПК України).
Згідно з ч. 9 ст. 80 ГПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.
З матеріалів справи вбачається, що 26.05.2026 до Господарського суду Вінницької області від позивача надійшла заява про стягнення витрат на правничу допомогу у справі № 902/300/26, до якої долучено такі документи:
- договір про надання правничої допомоги б/н від 15.12.2025;
- додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої допомоги від 15.12.2025;
- акт приймання-передачі правничої допомоги (робіт, послуг) від 25.05.2026 до договору про надання правничої допомоги на суму 20 000,00 грн;
- ордер про надання правничої допомоги серії АК № 1444428, виданий адвокату Алексєєву О.Є. на представництво інтересів позивачки в суді;
- рахунок-фактуру № 25/05/2026 від 25.05.2026 на суму 20 000,00 грн.
За пунктом 1.1 договору клієнт (Сушко Д.Г.) доручає, а виконавець (адвокат Алексєєв О.Є.) приймає на себе доручення клієнта про надання обумовленої цим договором юридичної (правничої) допомоги. Клієнт бере на себе зобов`язання сплатити виконавцю винагороду за надану правничу допомогу та фактичні витрати в обсязі, на умовах і в порядку, що визначені цим договором.
Згідно з пунктом 1.4 договору юридична (правнича) допомога полягає у наданні адвокатських послуг щодо представництва та/або захисту інтересів клієнта у будь-яких кримінальних, цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення та будь-яких інших справах у підприємствах, установах, організаціях, у тому числі судах всіх рівнів.
Відповідно до пункту 1.6 договору клієнт доручає та уповноважує виконавця бути його представником або захисником, пред`являти від імені клієнта та в його інтересах відповідний позов у судових органах України будь-якої ланки та спеціалізації з усіма необхідними для цього повноваженнями.
Вартість наданих юридичних послуг виконавець визначає самостійно після одержання від клієнта замовлення на надання юридичної допомоги та виставляє клієнту відповідний рахунок. Сторони можуть погодити вартість послуг та порядок розрахунків в окремому додатку до цього договору (пункт 4.1 договору).
За результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої виконавцем юридичної допомоги та її вартість (пункт 4.4 договору).
Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2026 включно. Строк дії договору продовжується на кожний наступний один рік, якщо жодна зі сторін не повідомить письмово іншу сторону про намір розірвати цей договір не пізніше ніж за 30 календарних днів до дати закінчення поточного строку його дії (пункт 5.1 договору).
Договір про надання правничої (правової) допомоги від 15.12.2025 підписаний сторонами /т. 1 а.с. 173-174/.
Додатковою угодою № 1 від 19.03.2026 сторони домовилися внести зміни до пункту 1.4 договору та викласти його в такій редакції:
« 1.4 Юридична (правнича) допомога полягає у наданні адвокатських послуг щодо представництва та/або захисту інтересів клієнта у господарській справі № 902/300/26 за позовом ФОП Сушко Д.Г. до Виконавчого комітету Жмеринської міської ради про визнання договору недійсним, яка перебуває в провадженні Господарського суду Вінницької області.
На підставі пункту 4.1 договору сторони домовилися, що вартість правової (правничої) допомоги виконавця у справі, визначеній у пункті 1.4 договору, складає 20 000,00 грн, які підлягають сплаті клієнтом на підставі виставленого рахунку та акта виконаних робіт.
Усі інші умови договору про надання правової (правничої) допомоги від 15.12.2025 залишаються без змін».
Додаткова угода від 19.03.2026 підписана сторонами /т. 1 а.с. 175/.
В акті наданих послуг від 25.05.2026 сторони підтвердили, що виконавцем надані такі послуги:
- складання та подання позовної заяви до Виконавчого комітету Жмеринської міської ради про визнання недійсним договору № 94 від 13.06.2025;
- аналіз відзиву Виконавчого комітету Жмеринської міської ради у справі № 902/300/26;
- представництво інтересів клієнта у судових засіданнях Господарського суду Вінницької області.
Вартість наданих послуг становить 20 000,00 грн. Акт про надання послуг підписаний сторонами /т. 1 а.с. 175 на звороті/.
Колегія суддів вважає, що під час оцінки обґрунтованості, пропорційності та розумної необхідності заявлених до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу судом першої інстанції правильно враховано характер спірних правовідносин, предмет заявлених позовних вимог, а також обсяг та зміст підготовлених адвокатом документів.
Тобто, зважаючи на характер спору, обсяг та обґрунтованість підготовлених і поданих до суду адвокатом документів, їх значення для вирішення спору, а також принципи співмірності та розумності судових витрат, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що розмір заявлених до стягнення на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу у сумі 20 000,00 грн відповідає критеріям реальності, розумності, співмірності та є повністю обґрунтованим.
З матеріалів справи вбачається, що позивачкою надано належні та допустимі докази на підтвердження її витрат на оплату послуг адвоката.
Разом з тим відповідно до умов договору від 15.12.2025 (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 19.03.2026), вартість послуг адвоката за розгляд справи № 902/300/26 в Господарському суді Вінницької області становить 20 000,00 грн, тобто сторони узгодили фіксований розмір гонорару.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 щодо застосування приписів частини третьої статті 126 ГПК України стосовно змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, викладено такі висновки:
«Оцінюючи зміст зазначених приписів, Велика Палата Верховного Суду виснує, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.
Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).
Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.
Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення — визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права».
Статтею 126 ГПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.
Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо» (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).
Враховуючи наведені вище висновки, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладених у постанові від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18, про те, що подання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу за кожним із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу, який був врахований судом апеляційної інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали.
Тобто позивачем визначено фіксований розмір гонорару в сумі 20 000,00 грн, а тому зазначення та/або незазначення у детальному описі будь-яких відомостей про виконані роботи, як і загалом наявність чи відсутність такого детального опису, не перешкоджають встановленню розміру витрат на професійну правничу допомогу з огляду на те, що за домовленістю між сторонами договору встановлено саме такий вид оплати.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відсутність детального опису наданих послуг не є підставою для відмови позивачу у задоволенні його заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки інші документи, додані до цієї заяви, дають можливість встановити обсяг наданих послуг, їх необхідність та розмір заявлених до стягнення витрат.
Окрім того після звернення 26.05.2026 позивача до суду із заявою про стягнення судових витрат, до якої додано докази понесення таких витрат, відповідач всупереч ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України заяв/клопотань про зменшення витрат на правову допомогу не подавав, хоча отримав заяву позивача 26.05.2026 10:10 згідно з квитанцією № 7246419 про доставку документів до зареєстрованого електронного кабінету користувача ЄСІТС.
За наведених обставин аргументи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, відхиляються як необґрунтовані.
Отже місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про задоволення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення.
Відповідно до ст. 74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, доводи викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому правові підстави для скасування додаткового рішення Господарського суду Вінницької області від 04 червня 2026 року у справі № 902/300/26 відсутні.
На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за подання апеляційних скарг покладається на апелянта.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Виконавчого комітету Жмеринської міської ради - залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Вінницької області від 21 травня 2026 року у справі № 902/300/26 - залишити без змін.
Додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 04 червня 2026 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.
Справу № 902/300/26 повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повну постанову складено "24" липня 2026 р.

Головуючий суддя Крейбух О.Г. 

Суддя   Юрчук М.І. 

Суддя   Поліщук П.Я.