Постанова 
Іменем України 
30 липня 2026 року
м. Київ
справа № 824/84/25
провадження № 61-15157ав25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Червинської М. Є.,
за участю секретаря судового засідання - Уляницької М. В.,
заявник - UAB «Axis Industries», 
боржник - Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» ,

за участю представників:
заявника (стягувача) - Богомол Оксани Володимирівни,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» та представника UAB «Axis Industries» - Чередніченка Максима Миколайовича на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року (з урахуванням ухвали Київського апеляційного суду від 01 грудня 2025 року про виправлення описки) у складі судді Стрижеуса А. М., за заявою представника UAB «Axis Industries» - Чередніченка Максима Миколайовича про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 14 липня 2025 року у справі № 413/2024 за позовом UAB «Axis Industries» до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про визнання укладеними додаткових угод № 9 та № 11 до контракту від 27 липня 2017 року № LDHP-A.3 в редакціях, викладених у позовній заяві, стягнення з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (Україна) 1 394 489,58 євро, а також витрат на правову допомогу в сумі 31 889,79 євро та витрат зі сплати арбітражного збору за розгляд позову в Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України, 
ВСТАНОВИВ:
1.Описова частина
Короткий зміст заяви
05 серпня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшла заява UAB «Axis Industries» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 14 липня 2025 року, винесеного арбітражним судом у складі голови Тетяни Сліпачук, арбітрів Миколи Селівона та Сергія Гришка у справі №413/2024 за позовом Закритого акціонерного товариства «Axis Industries» до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (далі - КП «Львівтеплоенерго»), про визнання укладеними додаткових угод № 9 та № 11 до контракту № LDHP-A.3 від 27 липня 2017 року в редакціях, викладених у позовній заяві, стягнення з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (Україна) 1 394 489,58 євро, а також витрат на правову допомогу в сумі 31 889,79 євро та витрат зі сплати арбітражного збору за розгляд позову в Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України.
Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що за результатом розгляду вказаного позову 14 липня 2025 року Міжнародний комерційний арбітраж ухвалив рішення № 413/2024, яким вирішив зобов`язати негайно сплатити КП «Львівтеплоенерго» позивачу грошові кошти у сумі 113 032,50 євро, що складаються з: а) 111 322,07 євро збитків, спричинених зміною проєктних рішень відповідачем, та б) 1 710,43 євро витрат зі сплати арбітражного збору. Рішення є остаточним і підлягає негайному виконанню.
Рішення Міжнародного комерційного арбітражу було отримано боржником, проте не було виконано добровільно.
Посилаючись на норми статей 474-482 ЦПК України, заявник просив суд:
визнати і надати дозвіл на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 14 липня 2025 року у справі № 413/2024;
видати виконавчий лист на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 14 липня 2025 року у справі № 413/2024;
стягнути з КП «Львівтеплоенерго» на користь UAB «Axis Industries» витрати на правничу допомогу у розмірі 3 630,00 євро та витрати зі сплати судового збору.
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення апеляційного суду, ухваленого як судом першої інстанції
Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року заяву представника UAB «Axis Industries» - Чередніченка М. М. задоволено.
Видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражу від 14 липня 2025 року в справі № 413/2024 про стягнення з КП «Львівтеплоенерго» на користь UAB «Axis Industries» грошових коштів у таких сумах: 111 322,07 євро - збитків, спричинених зміною відповідачем проектних рішень; 1 710,43 євро - витрат зі сплати арбітражного збору, а всього в сумі 113 032,50 євро.
Стягнено з КП «Львівтеплоенерго» на користь UAB «Axis Industries» витрати на правничу допомогу в сумі 1 000,00 євро.
Стягнено з КП «Львівтеплоенерго» на користь UAB «Axis Industries» 1 211,20 грн судового збору, сплаченого за подання заяви про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу.
Київський апеляційний суд як суд першої інстанції, керувався тим, що КП «Львівтеплоенерго» не підтвердило існування визначених статтею 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» та статтею 478 ЦПК України підстав для відмови у наданні дозволу на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 14 липня 2025 року у справі № 413/2024. Враховуючи, що під час розгляду справи не було встановлено підстав для відмови у наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, передбачених статтею V Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року (Нью-Йоркська Конвенція), статтею 478 ЦПК України, статтею 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», суд дійшов висновку про задоволення заяви UAB «Axis Industries» про визнання і надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражу від 14 липня 2025 року в справі № 413/2024 про стягнення з КП «Львівтеплоенерго» на користь UAB «Axis Industries» грошових коштів у таких сумах: 111 322,07 євро - збитків, спричинених зміною відповідачем проектних рішень; 1 710,43 євро - витрат зі сплати арбітражного збору, а всього в сумі 113 032,50 євро і видачу виконавчого листа.
Узагальнені доводи вимог апеляційних скарг
02 грудня 2025 року КП «Львівтеплоенерго» звернулося до Верховного Суду з апеляційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити у повному обсязі. 
Апеляційну скаргу аргументовано тим, що суд залишив поза увагою аргументи боржника щодо необхідності конкретизувати вимоги, водночас у резолютивній частині ухвали суд самостійно зазначив суми, які підлягають стягненню, назви та інші реквізити сторін, таким чином, суд фактично не обмежився розглядом справи в межах заявлених вимог та задовольнив вимоги заявника у більшому розмірі ніж заявлено. Також зазначає, що відповідно до пункту 1 частини другої статті 479 ЦПК України в ухвалі суду про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу має бути зазначено найменування і склад міжнародного комерційного арбітражу, який прийняв рішення. У змісті ухвали Київського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року не зазначено такий елемент, що також є порушенням процесуальної вимоги до змісту документа. Також заявник зазначає про неспівмірність стягнених витрат на правову допомогу. 
12 грудня 2025 року представник UAB «Axis Industries» - Чередніченко М. М. звернувся до Верховного Суду з апеляційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити ухвалу апеляційного суду в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, в іншій частині ухвалу залишити без змін.
Апеляційну скаргу аргументовано тим, що суд безпідставно втрутився у договірні відносини та проігнорував факт реальної сплати коштів на правову допомогу, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про зменшення витрат на правову допомогу з 3 630,00 євро до 1 000,00 євро. 

Доводи інших учасників справи
05 січня 2026 року представник UAB «Axis Industries» - Чередніченко М. М. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а судове рішення в оскаржуваній частині відповідачем - без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з апеляційним провадженням. 
Аргумент боржника про те, що в оскаржуваній ухвалі немає відомостей про склад міжнародного комерційного арбітражу, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 479 ЦПК України, спростовується тим, що це технічна описка, яку усунено у встановленому законом порядку. Зокрема, 25 грудня 2025 року Київський апеляційний суд постановив ухвалу про виправлення описки у справі № 824/84/25. Суд ухвалив виправити допущену в ухвалі від 11 листопада 2025 року описку, зазначивши правильно найменування та склад арбітражного суду. Оскільки описку, на яку посилається боржник, було виправлено судом першої інстанції ще до моменту перегляду справи в апеляційному порядку, ця обставина не може бути підставою для скасування судового рішення по суті. Заявник також зазначає, що доводи боржника про неспівмірність витрат на правову допомогу, визначених судом при ухваленні рішення, не заслуговують на увагу, оскільки рішення у цій частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, боржник не надав жодного доказу на підтвердження неспівмірності заявлених заявником витрат. 
Рух справи у суді апеляційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі № 824/84/25.
Витребувано з Київського апеляційного суду матеріали справи № 824/84/25 за заявою представника UAB «Axis Industries» - Чередніченка М. М. про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 14 липня 2025 року у справі № 413/2024 за позовом UAB «Axis Industries» до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про визнання укладеними додаткових угод № 9 та № 11 до контракту від 27 липня 2017 року № LDHP-A.3 в редакціях, викладених у позовній заяві, стягнення з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (Україна) 1 394 489,58 євро, а також витрат на правову допомогу в сумі 31 889,79 євро та витрат зі сплати арбітражного збору за розгляд позову в Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України.
21 січня 2026 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 26 травня 2026 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Сторонам та їх представникам засобами поштового зв`язку направлено судові повістки-повідомлення про дату, час і місце розгляду справи № 824/84/25, які вони отримали у встановленому законом порядку.
Короткий зміст доводів учасників справи
Представник стягувача підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі UAB «Axis Industries» та просив її задовольнити, а скаргу КП «Львівтеплоенерго» залишити без задоволення.
КП «Львівтеплоенерго» було повідомлено належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про доставлення електронного листа до електронного кабінету. 
Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, причини неявки в судове засідання не повідомлено. 
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина друга статті 372 ЦПК України).
Колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи по суті за відсутності КП «Львівтеплоенерго». 
Фактичні обставини справи
Суд першої інстанції встановив, що 27 липня 2017 року КП «Львівтеплоенерго» (замовник) та UAB «Axis Industries» (підрядник) уклали контрактну угоду на «Постачання та монтаж індивідуальних теплових пунктів». Ця угода була підписана та скріплена печатками з дотриманням письмової форми. Згідно зі статтею 1 Контрактної угоди, до складу контракту між сторонами входять: контрактна угода та додатки до неї; спеціальні умови контракту (СУ); загальні умови контракту (ЗУ); технічні умови контракту (ТУ); конкурсна пропозиція та відомості цін. У преамбулі СУ зазначено, що СУ доповнюють ЗУ і мають пріоритет у разі суперечностей.
Відповідач під час арбітражного розгляду визнав, що керується умовами СУ та ЗУ саме в тій редакції, яка долучена до позовної заяви від 15 листопада 2024 року (яка долучена до цієї заяви).
Порядок вирішення спорів визначено в пункті 6 «Врегулювання спорів» ЗУ з урахуванням СУ. Відповідно до підпункту 6.2.6(і) СУ остаточне врегулювання спорів здійснюється Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України за його правилами.
Місцем проведення арбітражу визначено м. Київ, Україна (пункт 6.2.6(іі)). Відповідач компетенцію МКАС на розгляд даного спору визнав у пункті 17 відзиву № 25/0193 від 17 лютого 2025 року на позовну заяву у справі № 413/2024 (сторінка 10, пункт 18 рішення МКАС).
Протягом арбітражного розгляду від сторін не надходило заяв про відсутність компетенції МКАС на розгляд даного спору або перевищення складом арбітражного суду меж своєї компетенції у порядку, передбаченому статтею 16 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» та статтею 5 Регламенту МКАС.
Рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 14 липня 2025 року у справі № 413/2024 частково задоволено позов та стягнено з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь UAB «Axis Industries» грошові кошти у таких сумах:
111 322,07 євро - збитків, спричинених зміною відповідачем проектних рішень;
1 710,43 євро - витрат зі сплати арбітражного збору;
а всього в сумі 113 032,50 євро.
У задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 24, частиною другою статті 351 ЦПК України передбачено, що Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційних скарг, Верховний Суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
Правовідносини щодо визнання та виконання рішень міжнародних комерційних арбітражів в Україні урегульовані статтею V Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року (Нью-Йоркська Конвенція), яка набула чинності для України 10 січня 1961 року, Законом України «Про міжнародний комерційний арбітраж» та положеннями розділу IX ЦПК України.
Визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу - це поширення законної сили такого рішення на територію України і застосування засобів примусового виконання в порядку, встановленому ЦПК України.
Відповідно до статті 35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов`язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36. Сторона, що спирається на арбітражне рішення або порушує клопотання про його виконання, повинна подати оригінал належним чином засвідченого арбітражного рішення або належним чином засвідчену копію такого, а також оригінал арбітражної угоди, зазначеної в статті 7, або належним чином засвідчену копію такої. Якщо арбітражне рішення або угода викладені іноземною мовою, сторона повинна подати належним чином засвідчений переклад цих документів на українську мову.
У статті 476 ЦПК України визначено, що заява про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу подається у письмовій формі і має бути підписана особою, на користь якої прийнято рішення міжнародного комерційного арбітражу, або її представником. До заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу додаються, зокрема: оригінал належним чином засвідченого арбітражного рішення або нотаріально завірена копія такого рішення; оригінал арбітражної угоди або нотаріально завірена копія такої угоди; довіреність або інший документ, що підтверджує повноваження особи на підписання заяви; засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених у пунктах 1-3 та 5 цієї частини документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, якщо вони викладені іншою мовою.
Відповідно до статті 5 Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень (Нью-Йорк, 10 червня 1958 року), яка набрала чинності для України з 08 січня 1961 року, у визнанні і приведенні у виконання арбітражного рішення може бути відмовлено на прохання тієї сторони, проти якої воно спрямовано, лише у разі, якщо ця сторона надасть компетентній владі за місцем порушення клопотання про визнання і приведення рішення у виконання докази того, що: a) сторони в арбітражній угоді, за принципами застосовуваного до них закону, в будь-якій мірі були недієздатними або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а за відсутності вказівки про таке підпорядкування, згідно із законом країни, де рішення було винесено, або b) сторона, проти якої винесено рішення, не була належним чином повідомлена про призначення арбітра або про арбітражний розгляд, або з інших причин не могла подати свої пояснення, або c) вказане рішення винесено у спорі, не передбаченому або не підпадаючому під дію положень арбітражної угоди або арбітражного застереження в договорі, або містить висновки з питань, що виходять за межі арбітражної угоди або арбітражного застереження в договорі, з тим однак, що у разі, якщо висновки з питань, охоплених арбітражною угодою або застереженням, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою або застереженням, то та частина арбітражного рішення, яка містить висновки з питань, охоплених арбітражною угодою або арбітражним застереженням в договорі, може бути визнана і виконана, або d) склад арбітражного органу або арбітражний процес не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї країни, де мав місце арбітраж, або е) рішення ще не стало остаточним для сторін або було скасовано, або призупинено його виконання компетентною владою країни, де воно було винесено, або країни, закон якої застосовувався. У визнанні та приведенні у виконання арбітражного рішення може бути також відмовлено, якщо компетентна влада країни, в якій порушується клопотання про визнання і приведення у виконання рішення, дійде висновку, що: a) об`єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законами цієї країни, або b) визнання і приведення у виконання цього рішення суперечать публічному порядку цієї країни.
Аналогічні положення щодо підстав відмови у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу передбачені у статті 478 ЦПК України та статті 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж».
Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що, вирішуючи питання про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, суд не надає оцінки правильності цього рішення щодо суті вирішення спору, а перевіряє лише дотримання строків звернення із заявою, дотримання вимог процесуального закону щодо її форми і змісту та наявність обставин, які можуть бути підставою для відмови у визнанні та наданні дозволу на примусове виконання рішення. Тягар доведення наявності підстав для відмови у визнанні і виконанні арбітражного рішення покладається на сторону, яка заперечує проти заяви.
Відповідно до частини першої статті 475 ЦПК України питання визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу розглядається судом за заявою стягувача відповідно до цієї глави, якщо боржник має місце проживання (перебування) або місцезнаходження на території України.
Визначені статтею 475 ЦПК України правила підсудності національному суду України заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу є втіленням принципу достатнього зв`язку держави, суд якої видає дозвіл на визнання і примусове виконання арбітражного рішення, з особою боржника.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03 березня 2020 року в справі № 920/241/19 зроблено висновок, що «арбітражна угода має позитивний і негативний ефект: вона зобов`язує сторони передавати спори в арбітраж і надавати складу арбітражу компетенцію щодо спорів, охоплених арбітражною угодою (позитивний ефект). Якщо виникає спір, який належить до обсягу арбітражної угоди, будь-яка зі сторін може передати його на розгляд складу арбітражу. З іншої сторони, арбітражна угода перешкоджає сторонам у спробах вирішити їх спори в суді (негативний ефект). Уклавши арбітражну угоду, сторони визначили інший обов`язковий для них порядок реалізації належних їм прав застосування судових засобів правового захисту, саме у певному (або певних) міжнародному комерційному арбітражі. Сторона, яка уклала арбітражну угоду, не може ігнорувати такі її умови і замість обраного арбітражу звернутися до суду держави, який був би компетентним вирішити спір у разі неукладення між сторонами такого роду арбітражної угоди. Конвенція про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень (Нью-Йорк, 10.06.1958, далі - Нью-Йоркська конвенція) закріплює підхід здійснення примусового виконання арбітражних рішень і арбітражних угод, який ґрунтується на презумпції дійсності та автономності арбітражних угод, формальної і матеріально-правової (частина 1 статті ІІ Нью-Йоркської конвенції). Ця презумпція дійсності може бути спростована лише за обмеженим переліком підстав. Принцип автономності арбітражної угоди (separabiliti) свідчить, по-перше, що дійсність основного договору в принципі не впливає на дійсність включеної до нього арбітражної угоди і, по-друге, основний договір і арбітражна угода можуть бути підпорядковані різним законам. Така автономність арбітражної угоди дає можливість сторонам спірних правовідносин мати гарантію, що спір буде розглянуто у будь-якому випадку саме арбітражем, оскільки наявність арбітражного застереження унеможливлює звернення до державних судових установ. Укладаючи арбітражне застереження, сторони зазвичай передбачають передачу до арбітражу будь-яких спорів, у тому числі спорів щодо дійсності самого контракту (якщо такі спори прямо не виключені зі сфери дії арбітражного застереження). У подальшому, якби сторона могла відмовитися від арбітражу і заперечувати компетенцію арбітрів, посилаючись на недійсність контракту, то недобросовісна сторона завжди використовувала би таку можливість для зриву арбітражу. Необхідно враховувати, що принцип автономності арбітражної угоди від основного договору полягає у тому, що арбітражна угода та основний договір розглядаються як дві окремі угоди, тому недійсність договору не може бути підставою для автоматичної недійсності арбітражної угоди. За змістом Нью-Йоркської конвенції кожна договірна держава визнає арбітражну угоду, за якою сторони зобов`язуються передавати до арбітражу всі або будь-які суперечки, які виникають або можуть виникнути між ними у зв`язку з якими-небудь конкретними договірними або іншими правовідносинами, об`єкт яких може бути предметом арбітражного розгляду. Зазначений обов`язок визнання арбітражної угоди вимагає від суду також тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності (принцип імунітету та автономії арбітражної угоди)».
Укладаючи арбітражне застереження, сторони зазвичай передбачають передачу до арбітражу будь-яких спорів, у тому числі спорів щодо дійсності самого контракту (якщо такі спори прямо не виключені зі сфери дії арбітражного застереження). У подальшому, якби сторона могла відмовитися від арбітражу і заперечувати компетенцію арбітрів, посилаючись на недійсність контракту, то недобросовісна сторона завжди використовувала би таку можливість для зриву арбітражу. 
Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03 березня 2020 року у справі № 920/241/19, від 24 вересня 2020 року у справі № 824/198/19, від 30 серпня 2024 року у справі № 911/1766/22.
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді; коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19).
Публічний порядок будь-якої країни включає, зокрема, правила, які забезпечують фундаментальні політичні, соціальні та економічні інтереси держави (правила про публічний порядок). Під публічним порядком необхідно розуміти правопорядок держави, визначальні принципи і засади, які становлять основу існуючого в ній ладу, стосуються її незалежності, цілісності, самостійності й недоторканності, основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо. Публічний порядок будь-якої держави включає фундаментальні принципи і засади правосуддя, моралі, які держава має намір захистити навіть тоді, коли це не має прямого стосунку до самої держави; правила, які забезпечують фундаментальні політичні, соціальні та економічні інтереси держави; обов`язок держави з дотримання своїх зобов`язань перед іншими державами та міжнародними організаціями. Застереження про порушення публічного порядку як підстава для скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу є механізмом, який закріплює пріоритет державних інтересів над приватними, охороняє суспільні відносини від негативних впливів на них.
У постанові Верховного Суду від 08 травня 2019 року в справі № 761/39565/17 зроблено висновок про те, що «застереження про порушення публічного порядку як підстава для відмови у визнанні та наданні дозволу на примусове виконання іноземного арбітражного рішення, є своєрідним механізмом, який закріплює пріоритет державних інтересів над приватними, охороняє публічний порядок держави від будь-яких негативних впливів на нього. Застереження про публічний порядок у міжнародному праві не допускає визнання на території держави рішення арбітражного суду, якщо в результаті його виконання буде вчинено дії, які прямо заборонені законом або заподіюють шкоду суверенітету чи безпеці держави. Під публічним порядком слід розуміти правопорядок держави, визначені принципи і засади, які становлять основу існуючого у ній ладу (стосуються її незалежності, цілісності, самостійності й недоторканості й основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо). Публічний порядок будь-якої держави включає фундаментальні принципи і засади правосуддя, моралі, які держава має намір захистити навіть тоді, коли це не має прямого стосунку до самої держави; правила, які забезпечують фундаментальні політичні, соціальні та економічні інтереси держави; обов`язок держави з дотримання своїх зобов`язань перед іншими державами та міжнародними організаціями. Правова концепція публічного порядку існує для того, щоб захистити державу від іноземних арбітражних рішень, які порушують діючі в державі фундаментальні принципи справедливості і правосуддя. Ці положення покликані встановити правовий бар`єр на шляху рішень, ухвалених всупереч кардинальним процесуальним і матеріально-правовим принципам, на яких тримається публічний порядок. Вони також призначені не допустити можливість визнання та надання дозволу на виконання рішень, пов`язаних з корупцією чи неприпустимим невіглаством арбітрів. У той же час необґрунтована відмова у наданні дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражного суду є свого роду блокуванням рішення і може, у випадку свавільного застосування, носити характер штучного нормативного бар`єру, який з точки зору міжнародного права є абсолютно недопустимим. Це блокування не тільки не відповідатиме цілям міжнародного арбітражу, але й буде порушувати законні права, які це арбітражне рішення може фактично надавати стягувачу в інших державах. Відмова у визнанні та наданні дозволу на примусове виконання на території України арбітражного рішення може порушувати гарантії, передбачені частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, становитиме непропорційне втручання у право власності стягувача на присуджені грошові кошти».
Під час розгляду цієї справи суд першої інстанції встановив, що рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 14 липня 2025 року у справі № 413/2024 частково задоволено позов та стягнено з КП «Львівтеплоенерго» на користь UAB «Axis Industries» грошові кошти у таких сумах:
111 322,07 євро - збитків, спричинених зміною відповідачем проектних рішень;
1 710,43 євро - витрат зі сплати арбітражного збору;
а всього в сумі 113 032,50 євро.
У задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.
Доказів виконання КП «Львівтеплоенерго» (боржником) арбітражного рішення у добровільному порядку матеріали справи не містять.
Враховуючи, що під час розгляду справи не було встановлено підстав для відмови у наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, передбачених статтею V Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року (Нью-Йоркська Конвенція), статтею 478 ЦПК України, статтею 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення заяви UAB «Axis Industries» про визнання і надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 14 липня 2025 року у справі  № 413/2024 й видачу виконавчого листа.
За таких обставин суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про наявність підстав для визнання рішення міжнародного комерційного арбітражу та надання дозволу на його виконання, оскільки КП «Львівтеплоенерго» не підтвердило існування визначених статтею V Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року (Нью-Йоркська Конвенція) та статтею 478 ЦПК України підстав для відмови у наданні дозволу на примусове виконання арбітражного рішення.
Доводи апеляційної скарги КП «Львівтеплоенерго» зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, ці доводи не спростовують висновків про наявність передбачених законом підстав для задоволення заяви про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу.
Таким чином, під час розгляду справи Верховний Суд не встановив передбачених статтею 478 ЦПК України підстав для відмови у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу.
Крім того, апеляційний суд, оцінюючи співмірність витрат на послуги адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, врахувавши заяву КП «Львівтеплоенерго» про зменшення витрат на правову допомогу, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, дійшов висновку, що стягненню з боржника підлягають витрати на правову допомогу в суді в сумі 1 000,00 євро.
Колегія суддів вважає такі висновки апеляційного суду правильними.
Оскільки немає підстав для відмови у задоволенні заяви, Київський апеляційний суд як суд першої інстанції обґрунтовано виснував про визнання рішення міжнародного комерційного арбітражу від 14 липня 2025 року, надання дозволу на його виконання й ухвалив видати виконавчий лист.
Наведені в апеляційних скаргах доводи не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, а зводяться до незгоди заявників з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду першої інстанції.
Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг 
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на законність та обґрунтованість судового рішення. 

Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на те, що Верховний Суд як суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в апеляційному порядку перерозподілу не підлягають. 
Керуючись статтями 24, 351, 368, 375, 381-384, 454, 459 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Апеляційні скарги Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» та представника UAB «Axis Industries» - Чередніченка Максима Миколайовича залишити без задоволення.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 30 липня 2026 року.

Судді: | В. М. Коротун
| І. А. Воробйова
| М. Є. Червинська