Справа № 420/39679/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Білостоцького О.В.
При секретарі: Пудової Г.В.

За участю сторін:
Представника позивача: Повразюка Р.В. 
Представника відповідача: Витіщенко О.О. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОРГАНІК ГРЕЙН» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ОРГАНІК ГРЕЙН» до Одеської митниці, в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів від 20.07.2025 року №UA500130/2025/000014/1.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 02.06.2025 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ЮП ТРЕЙДИНГ» (Польща) (як продавцем) та товариством з обмеженою відповідальністю «ОРГАНІК ГРЕЙН» (як покупцем) було укладено Контракт №02/06/25-NJ, за умовами якого продавець продає, а покупець купує для оптової торгівлі мінеральні добрива.
На виконання умов зазначеного контракту, товариство з обмеженою відповідальністю «ЮП ТРЕЙДИНГ» (Польща) поставило позивачу партію товару, а саме – мінеральне добриво.
З метою митного оформлення товару, 17.07.2025 року представник підприємства подав до Одеської митниці митну декларацію 25UA500130011181U8, а також повний та змістовний пакет документів, передбачених Митним кодексом України.
Проте, відповідачем було необґрунтовано винесено рішення про коригування митної вартості товарів №UA500130/2025/000014/1 від 20.07.2025 року.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідача та вважаючи його протиправним і необґрунтованим, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Ухвалою суду від 12.01.2026 року по справі №420/39679/25 було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ч.5 ст.262 КАС України. 
27.01.2026 року до суду від Одеської митниці надійшов відзив на адміністративний позов (т. 1 а.с. 120-166), з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що надані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому, позивачем на вимогу контролюючого органу не було надано додаткових документів, які б усунули виявлені розбіжності та спростували сумніви у правильності задекларованої ним митної вартості. З огляду на зазначене митним органом не міг бути застосований метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), а було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів, відповідно до якого митну варіть товару було визначено за 6-м резервним методом. Таким чином відповідач вважає, що під час здійснення контролю митної вартості товарів він діяв у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушував права та законні інтереси позивача, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову. 
Ухвалою суду від 13.03.2026 року було вирішено подальший розгляд справи №420/39679/25 проводити в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання по справі.
29.04.2026 року (відкладено за клопотанням представника позивача), 27.05.2026 року та 10.06.2026 року були проведені підготовчі судові засідання по справі, в яких приймали участь представники товариства з обмеженою відповідальністю «ОРГАНІК ГРЕЙН» Вовкотруб О.О. та адвокат Повразюк Р.В., а також представники Одеської митниці Витіщенко О.О. та Язаджи В.С., які надавали пояснення щодо предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та заперечень проти них, а також долучали додаткові письмові докази по справі (т. 2 а.с. 14-33, 34-52, 59-71). 
10.06.2026 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. 
01.07.2026 року (оголошено перерву у судовому засіданні через повітряну тривогу у м. Одесі) та 15.07.2026 року у судових засіданнях представник позивача адвокат Повразюк Р.В. підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Представники відповідача Витіщенко О.О. заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
Після закінчення офіційного з`ясування обставин у справі у судовому засіданні, проведеному 15.07.2026 року, було оголошено перерву для підготовки сторін до судових дебатів.
02.09.2026 року в судових дебатах сторони наполягали на висловлених раніше власних правових позиціях щодо заявлених позовних вимог.
Судом під час розгляду справи встановлено наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ОРГАНІК ГРЕЙН» (далі – підприємство) зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за наступним кодом юридичної особи – 39282278.
02.06.2025 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ЮП ТРЕЙДИНГ» (Польща) (як продавцем) та товариством з обмеженою відповідальністю «ОРГАНІК ГРЕЙН» (як покупцем) було укладено Контракт №02/06/25-NJ (далі – Контракт) (т. 1 а.с. 25-28), за умовами якого продавець продає, а покупець купує для оптової торгівлі мінеральні добрива, іменовані надалі товар, відповідно до Специфікацій, які є Додатками до даного Контракту, та є його невід`ємними частинами. Поставка здійснюється партіями, на кожну партію оформляється окрема товарна специфікація і інвойс. 
За п. 4.2 Контракту закріплено, що ціна товару вказана в Специфікаціях до Контракту.
Згідно п. 5.2 Контракту покупець здійснює оплату за товар шляхом банківського переказу на рахунок продавця, вказаний в п.15 наступним чином: передоплата в розмірі 100% від вартості кожного інвойсу на поставку товару, якщо інше не вказано у додатку, але не пізніше термінів, зазначених у додатках до даного Контракту. 
Відповідно до п.6.1 Контракту для кожної поставки термін поставки, кількість, ціна та умови поставки узгоджується Сторонами і визначаються у відповідних Специфікаціях до цього Договору, які є його невід?ємною частиною. 
Відповідно до п.9.2 Контракту вказано, що у разі, якщо покупець не виконає свої зобов`язання по оплаті в термін, продавець нараховує неустойку в розмірі 0,1% від несплаченої суми, за кожен день прострочення платежу.
Згідно п.1 Специфікації (Додаток №1 до Контракту) (далі – Специфікація) (т.1 а.с.40) вбачається, що продавець продає, а покупець купує для оптової торгівлі товар, а саме - мінеральне добриво NP 16-20-00, кількістю 3 000 000 т, загальною вартістю 1 452 660,00 дол. США.
За п.2 Специфікації вказано, що передплата в розмірі 100% від вартості кожного інвойсу на поставку товару, але не пізніше 26 червня 2025 року.
На виконання умов вищевказаного Контракту та Специфікації, продавцем було оформлено інвойс (рахунок-фактура) №57/2025 від 02.07.2025 року на товар (мінеральне добриво NP 16-20-00) кількістю 3 000 000 т, загальною вартістю 1 452 660,00 дол. США, умови поставки зазначено DAP Південний (т.1 а.с.29). Окрім того, у вказаному інвойсі зазначено, що 23.06.2025 року було здійснено оплату товару на суму 1 300 000,00 дол. США, залишок до сплати – 152 000,00 дол.США. 
Враховуючи вищевказане, на адресу позивача товариством з обмеженою відповідальністю «ЮП ТРЕЙДИНГ» (Польща) було поставлено партію товару, а саме – мінеральне добриво NP 16-20-00.
З метою митного оформлення імпортованого товару, 17.07.2025 року підприємство подало до Одеської митниці митну декларацію №25UA500130011181U8 (т.1 а.с.31), у графі 42 якої визначено загальну вартість товару за основним методом (за ціною договору (контракту)) – 1 452 660,00 дол. США.
При цьому, позивачем разом із митною декларацією будо надано наступні документи, що підтверджується карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення) (т.1 а.с.90), а саме: 
- сертифікат якості від 02.07.2025 року;
- рахунок-фактура (інвойс) від 02.07.2025 року;
- коносамент від 02.07.2025 року;
- вантажна відомість від 02.07.2025 року;
- сертифікат про походження товару від 03.07.2025 року;
- статус особи, яка подає митну декларацію №2;
- загальна декларація прибуття від 10.07.2025 року;
- банківський платіжний документ, що стосується товару від 24.06.2025 року;
- банківський платіжний документ, що стосується товару від 11.07.2025 року;
- зовнішньоекономічний договір (контракт) від 02.06.2025 року;
- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 02.06.2025 року;
- договір про надання послуг митного брокеру від 20.06.2025 року.
Під час здійснення Одеською митницею правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу підприємства, та перевірки документів, поданих декларантом до митного органу з метою підтвердження митної вартості товарів разом з митною декларацією №25UA500130011181U8 від 17.07.2025 року, відповідачем було встановлено, що у поданих документах, на думку контролюючого органу, містяться розбіжності, а також надані товариством документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:
1) Додатком №1 від 02.06.2025 року до Контракту №02/06/25-NJ від 02.06.2025 року, в пункті 2 вказано: «Умови платежу: передплата в розмірі 100% від вартості Інвойсу на поставку товару, але не пізніше 26 червня 2025 р.». Для підтвердження оплати надано два банківських платіжних документа №32 від 24.06.2025 р. на суму 1 300 000 доларів США та №38 від 11.07.2025 р. на суму 604 660 доларів США. Загальна сума за двома платіжними документами складає 1 904 660 доларів США. Заявлена фактурна вартість згідно рахунку-фактури №57/2025 від 02.07.2025 року та специфікації №1 від 02.06.2025 року до Контракту №02/06/25-NJ від 02.06.2025 року складає 1 452 660 доларів США. Розбіжність складає 452 000,00 доларів США;
2) пунктом 9.2 Контракту №02/06/25-NJ від 02.06.2025 року передбачена відповідальність сторін, так у разі, якщо покупець не виконає свої зобов`язання по оплаті в термін, продавець нараховує неустойку в розмірі 0,1% від несплаченої суми, за кожен день прострочення платежу. Декларантом не надано жодних документів по сплаті неустойки, яка була виходячи з дати банківського платіжного документа №38 від 11.07.2025 року, сума даної неустойки обов`язково має бути включена в митну вартість;
3) в рахунку-фактурі №57/2025 від 02.07.2025 року вказана дата платежу 23.06.2025 року, а платіжних документів з такою датою проведення платежу митному органу не надано;
4) у висновку про вартісні характеристики товару, підготовленому спеціалізованою експертною організацією №3-1/849 від 15.07.2025 року відсутній аналіз ринку, відсутні будь-які посилання на подібні чи аналогічні товари, відсутній аналіз біржових котирувань товару;
5) Контракт №02/06/25-NJ та специфікація до нього №1 між ТОВ «ОРГАНІК ГРЕЙН» та UP TRADING Sp. z o.o. були укладені 02.06.2025 р., в специфікації була зафіксована ціна товару та строки оплати за нього, але UP TRADING Sp. z o.o. на 02.06.2025 року ще не мали достатньо інформації про ціну товару, оскільки договір №40 між UP TRADING Sp. z o.o. та виробником NIPPON JORDAN FERTILIZER CO W.L.L. було укладено пізніше, а саме 09.06.2025 року;
6) митному органу надано рахунок-фактуру №57/2025 від 02.07.2025 року між виробником NIPPON JORDAN FERTILIZER CO W.L.L. та UP TRADING Sp. z о.о., також надано експортну декларацію країни Йорданія №1192400220202510007700 від 24.06.2025 року, тобто виходячи з наданих документів експорт товарів було здійснено до виставлення рахунку за ці товари.
Також митним органом було зазначено, що 20.07.2025 року декларантом було додатково надано: прейскурант виробника від 01.07.2025 року, в якому ціни вказані на дату пізніше за дату експортної митної декларації; додаток №2 від 02.06.2025 року до Контракту №02/06/25-NJ від 02.06.2025 року, на купівлю 8000 т мінеральних добрив NPK 8-24-24 на суму 4 896 000 доларів США, та банківський платіжний документ №35 від 04.07.2025 року на суму 2 222 000 доларів США. Митний орган додатково зауважив, що в листі №1521 від 20.07.2025 року декларантом було вказано, що ним надіслано специфікацію №2 та платіжні документи на повну суму Контракту, але, на переконання митного органу, сума наданих платіжних документів складає 4126660 доларів США, в той час, як сума двох специфікацій до зовнішньоекономічної угоди складає 6 348 660 доларів США. В наданому страховому полісі №30700100006777/278 від 30.06.2025 року є посилання на коносамент №02/2025 від 02.07.2025 року, тобто дата коносамента перевищує дату видачі страхового поліса, що може свідчити проте, що страховий поліс містить ознаки підробки. На зауваження про відсутність документів зі сплатою неустойки, передбаченої п. 9.2 контракту, декларант в листі від 20.07.2025 року №1521 вказав, що сторони дійшли згоди, що неустойка сплачуватись не буде, тобто відповідно документально не підтверджено. 
Посилаючись на те, що листом від 20.07.2025 року підприємство повідомило про відмову від надання додаткових документів, 20.07.2026 року Одеською митницею було винесено рішення про коригування митної вартості товарів №UA500130/2025/000014/1 (т.1 а.с.133-134), в якому зазначено, що на підставі аналізу баз даних ЄАІС та АСМО «Інспектор-2006» відповідачем встановлено, що рівень митної вартості подібних товарів є більшим та становить 0,5744 дол. США/кг (митна декларація від 26.02.2025 року №25UA500130003245U9), ніж заявлено декларантом. За результатами проведеної консультації між митним органом та декларантом було обрано метод визначення митної вартості - другорядний: резервний метод.
Додатково у рішенні митним органом зазначено, що товариством не надано усіх документів, згідно з переліком у ч.2 ст. 53 МК України, а тому розбіжності у заявленій митній вартості товару не спростовано.
Враховуючи вищевказане, 20.07.2025 року та 22.07.2025 року позивач випустив у вільний обіг товари за митними деклараціями №25UA500130011367U8 та №25UA500130011419U0 (т.1 а.с.92-93) відповідно до ст. 55 МК України, з наданням гарантій відповідно до розділу Х МК України. Надміру сплачені платежі становлять 2 944 718,31 грн., а саме: 
- за МД №25UA500130011367U8 (графа В декларації) - 2 748 612,09 грн., у тому числі мито 5% – 528 579,25 грн., ПДВ 20% – 2 220 032,84 грн.;
- за МД №25UA500130011419U0 (графа В декларації) - 196 106,22 грн., у тому числі мито 5% – 37 712,73 грн., ПДВ 20% – 158 393,49 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням про коригування митної вартості товарів, вважаючи його необґрунтованим та протиправним, підприємство звернулось до адміністративного суду з позовом про його оскарження та скасування.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно приписів частини 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно положень ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 73 КАС України), достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 75 КАС України), а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 КАС України).
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 ч. 2 КАС України).
Відповідно до положень ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши адміністративний позов, відзив, та надані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, судову практику, та заслухавши пояснення сторін у судових засіданнях, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.
Засади державної митної справи, зокрема, правовий статус органів доходів і зборів, митну територію та митний кордон України, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, митні режими та умови їх застосування, заборони та/або обмеження щодо ввезення в Україну, вивезення з України та переміщення через територію України транзитом окремих видів товарів, умови та порядок справляння митних платежів, митні пільги, визначаються Митним кодексом України (далі - МК України, МКУ) та іншими законами України.
Відповідно до п.п. 23, 24 ч.1 ст. 4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Відповідно до ст. 49 МК України, митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відомості про митну вартість використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів (ст. 50 МК України).
Відповідно до Брюссельської Конвенції про створення уніфікованої методології визначення митної вартості товарів 1950 року (Конвенція про оцінку товарів у митних цілях), митна вартість була визначена як номінальна ціна товару, за якою відповідний товар може бути проданий в країну призначення в момент подання митної декларації (тобто ціна, що укладається між незалежними один від одного продавцем і покупцем на умов повної ринкової конкуренції).
Відповідно до Генеральної угоди про тарифи і торгівлю (ГАТТ), підписаної 30 жовтня 1947 року, оцінка імпортованого товару для митних цілей (митна вартість) повинна ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито.
Згідно Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року митною вартістю імпортованих товарів є їх контрактна вартість, тобто ціна, що фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт до країни імпорту.
Керуючись ч.1 ст.51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм Митного кодексу України.
При цьому, відповідно до ч.2 ст.52 МК України, декларант або уповноважена ним особа зобов`язані подавати митниці достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, а митний орган має право впевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (п.1 ч.5 ст.54 МК України).
Як встановлено ч. 1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Згідно із ч. 2 ст. 53 МК документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1)декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2)зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У той же час, відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4)виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно із ч.ч.5 та 6 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Згідно з ч.1 ст.54 МКУ, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до ч.4 ст.54 МКУ, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У відповідності до ч.5 ст.54 МКУ, орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 
2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
При цьому кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч.3 ст.57 МК України).
Відповідно до ч.2 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст.58 МК України.
За результатами контролю митний орган визнає заявлену митну вартість або ж приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст.55 МК України (ч.3 ст.54 МК України).
Рішення про коригування митної вартості товарів приймається митним органом у письмовій формі, якщо митним органом виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість (ч.1 ст.55 МК України).
Таке рішення має містити необхідні реквізити, визначені ч.2 ст.55 МК України, а форма рішення затверджена наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №598 (далі - Правила №598).
Так, прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;
5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Відповідно до ч.6 ст.54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів у випадках, визначених даною частиною.
У разі відмови у митному оформленні складається картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, форма та порядок заповнення якої визначено Порядком, затвердженим Міністерством фінансів України №631 від 30.05.2012 року.
Як було встановлено судом, позивачем було визначено митну вартість товару за основним методом – за ціною контракту. Водночас, відповідач здійснив коригування заявленої позивачем митної вартості товарів із застосуванням резервного методу.
Відповідно до частини першої статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2)щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Частиною другою статті 58 МК України встановлено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Відповідно до частини третьої статті 58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Частиною дев`ятою статті 58 МК України передбачено, що розрахунки при застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.
Частинами 1, 2 ст. 64 МК України, які встановлюють порядок визначення митної вартості з використанням резервного методу, передбачено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Так, з оскарженого рішення про коригування митної вартості судом встановлено, що митний орган не застосував другого-п`ятого методів визначення митної вартості у зв`язку з відсутністю інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, інформації щодо обчислення вартості, наданої виробником товарів. 
Водночас відповідач застосував шостий (другорядний) метод – резервний, за допомогою якого джерелом для коригування митної вартості слугував аналіз баз даних ЄАІС та АСМО «Інспектор-2006», зокрема, митна декларація від 26.02.2025 року №25UA500130003245U9.
З даного приводу суд зазначає, що відомості, які містяться в базах даних ЄАІС та АСМО «Інспектор-2006», мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень, та жодним чином не можуть слугувати визначальним фактором під час прийняття рішення про коригування митної вартості товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювалися цією особою чи іншими особами у попередніх періодах, також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР).
Наявність у названій системі інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини з різноманітними контрагентами здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.
Верховним Судом було сформовано правову позицію, що «формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід урахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню» (згідно постанов від 21.02.2018 року по справі №820/17417/14, від 04.09.2018 року по справі №818/1186/17).
Також суд зазначає, що згідно з наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012 року «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» митницею при визначенні митної вартості товарів у Графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
Суд зазначає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів всупереч положенням п.п. 2, 4 ч. 2 ст. 55 МК України не містить жодних належних обґрунтувань митного органу щодо зроблених коригувань, зокрема, умов поставки, комерційних умов подібних (аналогічних) товарів, та інформації і джерел, які використовувались митницею при визначенні митної вартості оцінюваного товару із застосуванням резервного методу.
З огляду на викладені вище обставини, суд доходить висновку про недотримання митним органом вимог МК України при здійсненні перевірки правильності визначення митної вартості імпортованого товару та визначення більшої митної вартості за резервним методом.
Відповідач в обґрунтування правомірності свого рішення посилався на те, що в п.2 Додатку №1 від 02.06.2025 року до Контракту №02/06/25-NJ від 02.06.2025 року, вказано що умовами платежу є передплата в розмірі 100% від вартості інвойсу на поставку товару, але не пізніше 26 червня 2025. Для підтвердження оплати надано два банківських платіжних документа №32 від 24.06.2025 р. на суму 1 300 000 дол. США та №38 від 11.07.2025 р. на суму 604 660 дол. США, загальна сума - 1 904 660 дол. США. При цьому, заявлена фактурна вартість згідно рахунку-фактури №57/2025 від 02.07.2025 року та Специфікації №1 від 02.06.2025 року до Контракту №02/06/25-NJ від 02.06.2025 року складає 1 452 660 дол. США, а розбіжність складає 452 000,00 дол. США.
З цього приводу суд зазначає наступне.
Як було встановлено судом, поставка спірного товару здійснювалась на умовах Контракту №02/06/25-NJ від 02.06.2025 року.
При цьому, за п.4.2 Контракту закріплено, що ціна товару вказана в Специфікаціях до Контракту.
Згідно п.1 Специфікації (Додаток №1 до Контракту) закріплено, що покупець купує для оптової торгівлі товар (мінеральне добриво NP 16-20-00) загальною вартістю 1 452 660,00 дол. США.
Вищевказана сума товару у розмірі 1 452 660,00 дол. США. збігається із сумою, зазначеною в інвойсі (рахунку-фактурі) №57/2025 від 02.07.2025 року, а також у графах 22 та 42 митної декларації №25UA500130011181U8 від 17.07.2025 року, яка була подана підприємством з метою розмитнення вищевказану товару. 
При цьому, варто зазначити, що в інвойсі (рахунку-фактурі) №57/2025 від 02.07.2025 року вбачається, що підприємством вже фактично було сплачено 1 300 000,00 дол. США, на підтвердження чого надано платіжну інструкцію в іноземній валюті №32 від 24.06.2025 року (т.1 а.с.37). Решта оплати за товар надійшла пізніше, на підтвердження чого надано платіжну інструкцію в іноземній валюті №38 від 11.07.2025 року (т.1 а.с.38).
Верховний Суд у постанові від 11.06.2019 року по справі №813/1755/17 сформував правову позицію, відповідно до якої у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Тобто, на переконання суду, порядок розрахунку між контрагентами за товар не може братися митним органом до уваги при контролі його митної вартості, враховуючи той факт, що підприємством до митного органу та до суду було надано первинну документацію, яка підтверджує митну вартість товару, а саме – Специфікація до Контракту №02/06/25-NJ від 02.06.2025 року та інвойс (рахунок-фактура) №57/2025 від 02.07.2025 року.
Також в оскаржуваному рішенні митний орган посилався на те, що за п.9.2 Контракту №02/06/25-NJ від 02.06.2025 року передбачена відповідальність сторін у разі, якщо покупець не виконає свої зобов`язання по оплаті в термін, то продавець нараховує неустойку в розмірі 0,1% від несплаченої суми, за кожен день прострочення платежу. Декларантом не надано жодних документів по сплаті неустойки, яка була виходячи з дати банківського платіжного документа №38 від 11.07.2025 року, сума даної неустойки обов`язково має бути включена в митну вартість.
З цього приводу суд зауважує, що декларант повинен підтвердити лише ті факти, які пов`язані з витратами, які входять до митної вартості товарів. Натомість, якщо митниця стверджує, що продавцем було нараховано покупцю неустойку через несвоєчасну оплату товару, і вказана неустойка була включена до митної вартості цього товару, то митниця повинна довести наявність цього факту. Водночас, митним органом за весь час розгляду справи не було доведено того факту, що неустойка була включена у митну вартість імпортованого позивачем товару. Більш того, відповідачем не було зазначено підстав за яких неустойка, яка є виключною формою відповідальності у договірних правовідносинах між контрагентами, має бути включена у ціну товару. 
Окрім того суд враховує посилання сторони позивача на те, що постачальник такої вимоги не висував, а позивач неустойку не сплачував, що відповідачем за час розгляду справи спростовано не було.
Отже, аналізуючи вищевказане, порядок розрахунку між контрагентами за товар, у тому числі, сплата неустойки за несвоєчасну оплату товару, не має братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю.
З цього ж приводу суд не враховує посилання в оскаржуваному рішенні на те, що у рахунку-фактурі №57/2025 від 02.07.2025 року вказана дата платежу 23.06.2025 року, а платіжних документів з такою датою проведення платежу митному органу не надано. При цьому, варто зазначити, що у рахунку-фактурі №57/2025 від 02.07.2025 року (т.1 а.с.29) дата « 23.06.2025 року» є датою, до якої мав бути здійснений платіж за товар у розмірі 1 452 660,00 дол США, і це підтверджується тим фактом, що у нижній частині інвойсу у графі «вже оплачено» зазначено 1 300 000,00 дол. США, а графі «залишок до оплати» вказано 152 660,00 дол.США. З цього слідує, що у випадку, якщо повна оплата за товар у розмірі 1 452 660,00 дол.США була проведена ще 23.06.2025 року, то графа «залишок до оплати» була б порожня. 
Також митний орган в оскаржуваному рішенні посилався на те, що у висновку про вартісні характеристики товару, підготовленому спеціалізованою експертною організацією №3-1/849 від 15.07.2025 року, відсутній аналіз ринку, відсутні будь-які посилання на подібні чи аналогічні товари, відсутній аналіз біржових котирувань товару. 
З цього приводу суд зазначає, що висновок експерта про вартісні характеристики товару не є основним документом відповідно до ч.2 ст.53 МК України, який підтверджує митну вартість товарів. Наданий декларантом висновок експерта №3-1/849 від 15.07.2025 року (т.1 а.с.39) складений з проведеним аналізом інформації у доступних джерелах станом на час виконання експертизи, виявлено пропозиції по продажу об`єктів порівняння (пропозицій по продажу подібного майна, яке за своїм призначенням та зовнішнім виглядом подібне до об`єктів дослідження). 
До того ж, у разі сумніву у відповідному експертному висновку митниця мала право звернутися до іншого суб`єкта оціночної діяльності із письмовим запитом на рецензування, але такого запиту від митниці не здійснювалось.
Вищевказана правова позиція викладена у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.08.2025 року у справі №420/7044/25.
Верховним Судом з аналогічних правовідносин здійснено наступний правовий висновок, висловлений у постанові від 06.11.2018 року у справі №810/2593/15, зокрема, у разі сумніву у відповідному експертному висновку, митниця мала право звернутися до іншого суб`єкта оціночної діяльності із письмовим запитом на рецензування (згідно із Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні"), однак таке своє право не реалізувала".
Таким чином, суд вважає, що у сукупності з іншими наданими документами висновок експерта №3-1/849 від 15.07.2025 року підтверджує задекларовану митну вартість.
В оскаржуваному рішенні митного органу також зазначено, що Контракт №02/06/25-NJ та Специфікація №1 були укладені 02.06.2025 року, і в специфікації була зафіксована ціна товару та строки оплати за нього, але UP TRADING Sp. z o.o. станом на 02.06.2025 року ще не мали достатньо інформації про ціну товару, оскільки договір №40 між UP TRADING Sp. z o.o. та виробником NIPPON JORDAN FERTILIZER CO W.L.L. було укладено пізніше, а саме 09.06.2025 року.
З цього приводу суд зазначає, що відповідно до ч.4 ст.54 МК України під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості Митний орган зобов`язаний, зокрема, але не виключно, здійснювати контроль заявленої декларантом митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. 
Водночас, зауваження митного органу, що стосується залежності ціни товару від дати укладення договору між товариством з обмеженою відповідальністю «ЮП ТРЕЙДИНГ» (Польща) (як покупцем) та компанією NIPPON JORDAN FERTILIZER CO W.L.L. (як виробником) не стосується числових значень заявленої митної вартості. 
Окрім того, на переконання суду, право на встановлення ціни товару для позивача (як покупця) виникло безпосередньо у товариства з обмеженою відповідальністю «ЮП ТРЕЙДИНГ» (Польща) (як покупцем) вже після придбання такого товару у компанії NIPPON JORDAN FERTILIZER CO W.L.L. (як виробником), і вказана ціна зазначена у первинній документації, а саме Специфікація до Контракту №02/06/25-NJ від 02.06.2025 року та інвойс (рахунок-фактура) №57/2025 від 02.07.2025 року. Порядок визначення ціни вищевказаного товару безпосередньо товариством з обмеженою відповідальністю «ЮП ТРЕЙДИНГ» (Польща) перед його продажем, на думку суду, не може братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю.
Окрім того, в оскаржуваному рішенні митний орган посилався на те, що йому надано рахунок-фактуру №57/2025 від 02.07.2025 року, укладений між виробником NIPPON JORDAN FERTILIZER CO W.L.L. та UP TRADING Sp. z о.о., також надано експортну декларацію країни Йорданія №1192400220202510007700 від 24.06.2025 року, тобто, виходячи з наданих документів, експорт товарів було здійснено до виставлення рахунку за ці товари.
Суд з цього приводу зауважує, що згідно ч.2 ст.53 МК України серед документів, які підтверджують митну вартість товарів, не міститься експортної митної декларації країни відправлення.
У той же час, митним органом за час розгляду даної справи не було доведено, що надані декларантом документи на підтвердження визначення митної вартості товару містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, або мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, що, у свою чергу, потребувало б надання додаткових документів, таких як копія митної декларації країни відправлення.
При цьому, суд зазначає, що експортна митна декларація країни відправлення складається та заповнюється в порядку та відповідно до вимог виключно країни відправлення, імпортер не має жодної можливості впливу на форму заповнення чи проставлення тих чи інших відміток на цей документ. Відповідальність за заповнення експортної митної декларації країни відправлення не може нести імпортер (в даному випадку – позивач). 
Окрім того, суд зазначає, що експортна декларація країни Йорданія від 24.06.2025 року стосується виключно взаємовідносин між виробником товару та товариством з обмеженою відповідальністю «ЮП ТРЕЙДИНГ» (Польща) (як покупцем), а тому, в межах спірних правовідносин, не може братися до уваги відповідачем при контролі за митною вартістю спірного товару.
На думку суду, наявними у справі доказами підтверджується, що заявлена позивачем митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях, що піддавалась обчисленню, до митного органу декларантом подано всі наявні та необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про його митну вартість за ціною договору, а тому відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом і визначив митну вартість за резервним методом.
Крім того суд вказує, що Верховний Суд в постанові від 08.10.2019 року у справі №803/776/17 вказав, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у ч.2 ст.53 МК України, само по собі не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.
Суд при вирішенні даної справи також враховує правовий висновок Верховного Суду, зазначений у постанові від 26.03.2019 року у справі №826/17973/14, в якій зазначено, що: «…однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості...».
Під час розгляду справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами, наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар. Тобто, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів №UA500130/2025/000014/1 від 20.07.2025 року є необґрунтованим, а тому протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Верховний Суд неодноразово посилався на низку рішень Європейського суду з прав людини, які розкривають підхід до обґрунтованості судових рішень.
Як зазначив Верховний Суд, ЄСПЛ у справі «Салов проти України» наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).
У іншому рішенні, зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). 
Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін. Тобто вмотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Викладені в цьому рішенні мотиви та аргументи дають, на думку суду, відповідь на всі суттєві доводи сторін, викладені ними як в заявах по суті справи, так і під час проведення судових засідань у справі.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 251, 255, 257, 258, 262, 293-295 КАС України, суд, - 
ВИРІШИВ :

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ОРГАНІК ГРЕЙН» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів від 20.07.2025 року №UA500130/2025/000014/1.
Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України. 
Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 04 вересня 2026 року.
Повне найменування сторін по справі:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОРГАНІК ГРЕЙН» (04073, м.Київ, просп. Степана Бандери, 9, корп. 1В, оф. 1-210, код ЄДРПОУ 39282278).
Відповідач - Одеська митниця (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21-А, код ЄДРПОУ 44005631).

Суддя О.В. Білостоцький