Справа № 702/810/26
Провадження № 3/702/201/26
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про накладення адміністративного стягнення
15.09.2026 м. Монастирище

Суддя Монастирищенського районного суду Черкаської області Барська Т. М., розглянув справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від ВПД №1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області, щодо  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає по АДРЕСА_1 , працює водієм в СФГ «Обрій», одружений, має на утриманні дружину з інвалідністю 2 групи та неповнолітнього сина з інвалідністю,
за ч. 1 ст. 130 КУпАП,
в с т а н о в и в :
25.07.2026 о 18 год. 00 хв. по вул. Незалежності в с. Халаїдове Уманського району Черкаської області ОСОБА_1 керував т.з. КАМАЗ н.з НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер», результат позитивний 2,34 проміле. 
Своїми умисними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9. Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Гарантовані ст. 63 Конституції України та передбачені ст. 268 КУпАП права та обов`язки суддя Богомолову Сергію Павловичу роз`яснила.
У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснення щодо подій правопорушення не надав, зазначив тільки, що працює водієм і має обов`язок утримувати дружину та неповнолітнього сина, яким встановлена інвалідність і які потребують постійного лікування.
Також пояснив, що в день події правопорушення перебував у стресовому стані, визваний тривогою за старшого сина, який перебуває на службі в ЗСУ.
Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши письмові матеріали справи, переглянувши відеозапис події, суддя приходить до таких висновків та такого рішення.
Відповідно до п.2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно з п.2 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Відповідно до п.3 розділу 1 зазначеної Інструкції ознаками алкогольного (наркотичного) сп`яніння є запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Пунктом 6 розділу 1 Інструкції визначено, що огляд проводиться двома альтернативними способами: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Норма ст. 61 Конституції України встановлює, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. При цьому, застосування уповноваженими на те посадовими особами заходів адміністративного впливу здійснюється в точній відповідності із законом (ч. 3 ст. 7 КУпАП).
Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 728857 від 25.07.2026, ОСОБА_1 25.07.2026 о 18 год. 00 хв. по вул. Незалежності в с. Халаїдове Уманського району Черкаської області керував т.з. КАМАЗ н.з НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер», результат позитивний 2,34 проміле, чим порушив п.2.9. ПДР України відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1).
Роздруківка даних приладу Drager Alcotest 6810 №7011 від 25.07.2026 підтверджує, що результат тестування ОСОБА_1 – 2,34 %о (а.с.2).
Відповідно до акта огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів огляд ОСОБА_1 проведений у зв`язку виявленими ознаками - запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів - результат огляду на стан сп`яніння – проба позитивна 2,34 %о (а.с.3).
Відповідно до відомостей ІПНП ГСЦ МВС ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 25.07.2026 отримав посвідчення водія серії НОМЕР_2 , категорії «А», «В», «В1», «С», «С1» (а.с.4, 5).
Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №7612114 ОСОБА_1 25.07.2026 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 чт.121 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу (а.с.6).
Переглядом відеозапису події до протоколу ЕПР1 № 728857 від 25.07.2026 з`ясовано, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом і був зупинений працівниками поліції, які під час спілкування з ним з приводу несправності зовнішніх світлових вогнів відчули характерний запах з рота і запропонували пройти освідування на стан сп`яніння.
Досліджуючи надані ОСОБА_1 докази (а.с.17-24,27-30) суд встановив, що останній працює водієм в СФГ «Обрій», за місцем роботи характеризується позитивно. Одружений з ОСОБА_2 , якій 20.07.2023 встановлена 2 група інвалідності довічно.
До складу сім`ї правопорушника, окрім дружини, входить син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який з 02.12.2022 має статус дитини – інваліда віком до 18 років.
Пенсія ОСОБА_2 не перевищує 3520,00 гривень.
Старший син ОСОБА_1 – ОСОБА_4 з 27.02.2026 перебуває на службі в Збройних Силах України.
Всебічно, повно і об`єктивно дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що мають доказове значення, у їх сукупності, суддя вважає вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведеною. 
При накладенні адміністративного стягнення суддя враховує, що згідно зі ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності та застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до ст.24 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
Адміністративне стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Проте, покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.
Стаття 8 Конституції України констатує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Згідно зі ст. 9 Конституції України, а також ст.17 Закону України «Про міжнародні договори» від 22.12.1993, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є часткою національного законодавства України. Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.
Отже, в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення. 17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всіх питаннях, як стосуються тлумачення і застосування Конвенції.
Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.
ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
ЄСПЛ у рішенні Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії від 23.10.1995 зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення кримінального обвинувачення.
Позбавлення права керування транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Маліге проти Франції від 23 вересня 1998 року).
ЄСПЛ у справі Скоппола проти Італії від 17.09.2009 зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
При цьому ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе індивідуальний надмірний тягар (рішення у справі від 02.11.2004 Трегубенко проти України).
В свою чергу частина 2 статті 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Системний аналіз та юридичний зміст положень цієї статті свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа.
Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення.
При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.
Розглядом справи встановлено, що до складу сім`ї ОСОБА_1 входить дві непрацездатних в силу віку та стану здоров`я особи – дружина з інвалідністю 2 групи та неповнолітній син дитина - інвалід.
ОСОБА_1 працює водієм і фактично є єдиним утриманцем дружини і неповнолітнього сина. Водночас старший його син ОСОБА_4 несе службу в Збройних Силах України.
У чинному КУпАП відсутня стаття, яка б передбачала можливість призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом, проте, діючий Кримінальний кодекс України має відповідну статтю про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом (ст.69 КК України).
Конституційний Суд України в Рішенні від 2.11.2004 р. № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності в контексті вирішення питання конституційності ст. 69 КК України у справі про призначення судом більш м`якого покарання, зазначив таке:
« Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим. Про це свідчить п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, відповідно до якого суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину » (абз. 7 та 8 п. п. 4.2 п. 4 мотивувальної частини);
« встановлення законодавцем недиференційованого покарання та неможливість його зниження не дозволяє застосовувати покарання до осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, розміру заподіяних збитків, форми вини і мотивів злочину, майнового стану підсудного та інших істотних обставин, що є порушенням принципу справедливості покарання, його індивідуалізації та домірності» (абз. 6 п. 5 мотивувальної частини).
Суддею встановлено, що ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП притягується вперше, позаяк матеріали справи не містять відомостей, які б свідчили про інше; обставини, які могли б бути визнані судом як такі, що обтяжують його відповідальність, у справі відсутні; його протиправні дії не завдали будь-якої шкоди іншим особам, а також не спричинили істотної шкоди громадським чи державним інтересам.
Оцінка доказів, відповідно до ст.252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Письмові докази, наявні в матеріалах адміністративного провадження, в повній мірі дозволяють встановити обставини, які мають значення для розгляду справи щодо ОСОБА_1 .
З огляду на наведене та враховуючи характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, його особу, ступінь його вини, а також те, що він є єдиною особою, яка утримує неповнолітнього сина дитину – інваліда та дружину з інвалідністю 2 групи, працює водієм у фермерському господарстві, позбавлення його прав на керування транспортним засобом буде непропорційним стягненням, яке позбавить його роботи і поставить його і його утриманців у складне матеріальне становище, суддя приходить висновку про призначення йому адміністративного стягнення в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, що буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст.23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчинення останнім нових правопорушень та пропорційним вчиненому адміністративному правопорушенню.
Крім цього, таке стягнення буде дотриманням справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.
Аналогічного характеру висновків дійшов Черкаський апеляційний суд у справах №696/419/23 та №706/1305/25.
На підставі викладеного та керуючись ст. 1, 7, 9, ч. 1 ст.130, ст. 245, 247, 251, 276, 283- 285, 287, 294 КУпАП, суддя
п о с т а н о в и в :
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Накласти на  ОСОБА_1  адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, без позбавленням права керування транспортними засобами. 
Штраф має бути сплачений порушником на рахунок номер UA918999980313030149000023001, Код класифікації доходів бюджету 21081300, найменування коду класифікації доходів бюджету Адміністративні штрафи у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (крім адміністративних штрафів за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі), Отримувач ГУК у Черк.обл./Черк. обл/21081300, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), Код ЄДРПОУ 37930566.
Штраф має бути сплачений правопорушником не пізніше як протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а у разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У разі несплати штрафу в 15 днів, в порядку примусового виконання постанови штраф стягнути в подвійному розмірі в сумі 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень.
Стягнути з  ОСОБА_1  судовий збір у дохід держави в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 коп.
Судовий збір має бути сплачений порушником на рахунок: Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783 Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) Рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001 Код класифікації доходів бюджету: 22030106.
Строк пред`явлення постанови до виконання 3 (три) місяці.
Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду. Скаргу на постанову у справі, може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, через Монастирищенський районний суд Черкаської області. Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження, не було подано.

Суддя Тетяна БАРСЬКА