справа № 991/442/24
провадження № 11-кп/991/134/26

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
АПЕЛЯЦІЙНА ПАЛАТА

У Х В А Л А

06 липня 2026 року м.Київ

Суддя-доповідач Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),
захисників обвинуваченого ОСОБА_3 адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), 
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві у порядку ст.401 КПК у кримінальному провадженні №52023000000000147 від 30 березня 2023 року клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу, застосованого до обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Зміст вироку в частині застосування запобіжного заходу.
За вироком Вищого антикорупційного суду від 14 травня 2026 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні передбаченого ч.2 ст.369-2 КК кримінального правопорушення та призначено основне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців і додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади і місцевого самоврядування на строк 3 роки; вирішено питання щодо запобіжного заходу, спеціальної конфіскації, речових доказів, заходів забезпечення кримінального провадження та процесуальних витрат.
До набрання вироком законної сили до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обвинуваченого взято під варту в залі суду. Постановлено після набрання вироком законної сили повернути внесені 18 вересня 2023 року суми застави таким заставодавцям: ОСОБА_7 у сумі 399 000 грн., ОСОБА_8 у сумі 399 000 грн., ОСОБА_9 у сумі 102 000 грн.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала клопотання.
24 червня 2026 року за апеляційними скаргами прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_6 та захисників обвинуваченого ОСОБА_3 адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на вирок Вищого антикорупційного суду від 14 травня 2026 року відкрито апеляційне провадження.
24 червня 2026 року до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну застосованого до ОСОБА_3 запобіжного заходу з тримання під вартою на заставу.
В обґрунтування поданого клопотання захисник зазначав, що до ухвалення вироку щодо ОСОБА_3 діяв запобіжний захід у вигляді застави. За твердженням сторони захисту, протягом досудового розслідування та судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений не порушував покладених на нього процесуальних обов`язків, з`являвся за викликами до слідчого, прокурора та суду, не намагався переховуватися чи незаконно впливати на свідків.
Захисник вважав, що зміна запобіжного заходу на тримання під вартою виключно на підставі ухвалення обвинувального вироку, який не набрав законної сили та оскаржується в апеляційному порядку, суперечить принципам співмірності та презумпції невинуватості.
Також у клопотанні зазначено, що ОСОБА_3 має міцні соціальні зв`язки, перебуває у зареєстрованому шлюбі, має дітей, постійне місце проживання та стале джерело доходу.
Окремо сторона захисту посилалася на стан здоров`я обвинуваченого. Зокрема, захисник зазначав, що ОСОБА_3 переніс складне хірургічне втручання, потребує спеціалізованого курсу реабілітації, а також, за твердженням сторони захисту, має медичну необхідність у проведенні аналогічного оперативного втручання. Умови тримання в слідчому ізоляторі не дозволяють забезпечити належну післяопераційну реабілітацію та планове оперативне лікування.
Захисник просив змінити ОСОБА_3 запобіжний захід із тримання під вартою на заставу, визначити розмір застави в передбачених п.1 ч.5 ст.182 КПК межах для особи, обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, та звільнити з-під варти негайно після внесення визначеної судом суми застави.
30 червня 2026 року захисник ОСОБА_5 подав клопотання про приєднання до матеріалів клопотання про зміну запобіжного заходу копії консультативного висновку спеціаліста КП «Волинська обласна клінічна лікарня Волинської обласної ради» від 26 червня 2026 року, який, на думку сторони захисту, підтверджує потребу ОСОБА_3 у лікуванні та хірургічному втручанні.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисники у судовому засіданні подане клопотання підтримали та просили задовольнити з наведених у ньому підстав.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на обґрунтованість застосованого до ОСОБА_3 запобіжного заходу, актуальність ризику переховування від суду та відсутність обставин, які б свідчили про можливість забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого більш м`яким запобіжним заходом.

Мотиви та висновки суду.
Суддя-доповідач протягом десяти днів після відкриття апеляційного провадження за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції, зокрема, вирішує інші клопотання, в тому числі щодо обрання, зміни або скасування запобіжного заходу (п.3 ч.1 ст.401 КПК).
Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу (ч.1, 2 ст.331 КПК).
Відповідно до ч.1 ст.201 КПК підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник має право подати клопотання про зміну запобіжного заходу.
За вимогами ч.1 ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, зокрема, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання відповідним ризикам.
При вирішенні питання про зміну запобіжного заходу на стадії підготовки до апеляційного розгляду вироку підлягають з`ясуванню як обставини, які були покладені в основу застосування запобіжного заходу судом першої інстанції, так і доводи сторони захисту щодо появи нових або зміни раніше встановлених обставин, які можуть свідчити про можливість забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого більш м`яким запобіжним заходом.
Дослідивши матеріали провадження, заслухавши учасників судового провадження, суддя-доповідач дійшов таких висновків.
На цій стадії кримінального провадження обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 розглянуто судом першої інстанції, за результатами чого постановлено обвинувальний вирок, який наразі переглядається в апеляційному порядку.
Оцінюючи наявність обґрунтованої підозри як однієї з умов застосування запобіжного заходу, суддя-доповідач враховує, що після направлення обвинувального акта до суду та розгляду кримінального провадження по суті процесуальний статус ОСОБА_3 змінився з підозрюваного на обвинуваченого, а після ухвалення вироку - на особу, щодо якої постановлено обвинувальний вирок, який не набрав законної сили.
У межах вирішення клопотання про зміну запобіжного заходу на стадії підготовки до апеляційного розгляду суддя-доповідач не здійснює перевірку доведеності винуватості особи в обсязі, який належить до предмета апеляційного перегляду вироку. Водночас сам факт ухвалення обвинувального вироку судом першої інстанції після дослідження доказів і розгляду кримінального провадження по суті свідчить про те, що обвинувачення щодо ОСОБА_3 на цьому етапі не є вочевидь необґрунтованим.
При цьому доводи сторони захисту, наведені в апеляційних скаргах, щодо недоведеності винуватості ОСОБА_3 , допустимості доказів, наявності провокації, правильності кваліфікації та інших питань, які стосуються законності й обґрунтованості вироку, підлягають перевірці під час апеляційного розгляду кримінального провадження по суті. Їх наявність сама по собі не спростовує існування на цій стадії провадження достатньої процесуальної основи для оцінки ризиків, передбачених ст.177 КПК, та вирішення питання про доцільність зміни запобіжного заходу.
Отже, для цілей розгляду цього клопотання суддя-доповідач виходить із того, що умова щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбачена ч.1 ст.194 КПК, на цій стадії кримінального провадження є виконаною.
Не надаючи оцінки доводам апеляційних скарг та законності й обґрунтованості оскаржуваного вироку, що є предметом апеляційного розгляду по суті, суддя-доповідач також виходить із того, що наявність обвинувального вироку суду першої інстанції, яким ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення та призначено покарання у виді реального позбавлення волі, має істотне значення для оцінки ризику переховування та питання забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого до набрання вироком законної сили.
Суддя-доповідач враховує, що за вироком Вищого антикорупційного суду від 14 травня 2026 року ОСОБА_3 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. При цьому прокурор оскаржив вирок, не погоджуючись із кваліфікацією дій обвинуваченого за ч.2 ст.369-2 КК та призначеним покаранням, просить скасувати вирок у частині кваліфікації та покарання і ухвалити новий вирок із застосуванням закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та суворішого покарання.
За таких обставин ризик переховування ОСОБА_3 від суду з метою уникнення відбування призначеного покарання або можливого більш суворого покарання у разі задоволення апеляційної скарги прокурора не може вважатися таким, що втратив актуальність.
Цей ризик не є абстрактним та підтверджується сукупністю конкретних обставин, на які послався прокурор у поданих запереченнях та які узгоджуються з матеріалами кримінального провадження. Зокрема, ОСОБА_3 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон та згідно з наданими прокурором відомостями НАБУ упродовж 2022-2023 років, тобто під час дії воєнного стану, 15 разів виїжджав за межі України. Крім того, місце проживання обвинуваченого пов`язане з Волинською областю, яка територіально розташована поблизу державного кордону України. У сукупності з ухваленням обвинувального вироку та призначенням реального покарання у виді позбавлення волі ці обставини підвищують імовірність ухилення обвинуваченого від суду в разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.
Суддя-доповідач також враховує, що у період, коли ОСОБА_3 був депутатом Волинської обласної ради, він міг набути широке коло зв`язків серед службових осіб органів державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронних органів, керівників підприємств, установ та організацій. Ці обставини самі по собі не є підставою для висновку про обов`язкове ухилення обвинуваченого від суду, однак у поєднанні з іншими встановленими даними мають значення для оцінки реальності ризику переховування та можливості його мінімізації шляхом застосування застави.
Також враховано доводи сторони захисту про те, що до ухвалення вироку ОСОБА_3 перебував під заставою, виконував покладені на нього процесуальні обов`язки та не допускав порушень процесуальної поведінки. Водночас такі обставини самі по собі не спростовують існування ризику переховування після ухвалення обвинувального вироку з призначенням реального покарання у виді позбавлення волі.
Належна процесуальна поведінка обвинуваченого на попередніх стадіях кримінального провадження враховується судом, однак вона насамперед свідчить про ефективність запобіжного заходу, який діяв у відповідний період, та не означає автоматичного зменшення ризику після істотної зміни процесуальної ситуації, пов`язаної з ухваленням обвинувального вироку.
Крім того, доводи сторони захисту про безумовно належну процесуальну поведінку ОСОБА_3 протягом судового розгляду не можуть бути прийняті судом беззастережно. Як зазначив прокурор, обвинувачений не прибував у судові засідання, призначені на 18 лютого, 09 березня та 12 березня 2026 року. При цьому щодо окремих із цих засідань сторона обвинувачення звертала увагу на відсутність відомостей, які б підтверджували неможливість участі особи у судовому засіданні, зокрема в режимі відеоконференції, яким він користувався під час судового провадження. Наведені обставини не є самостійною та визначальною підставою для відмови у задоволенні клопотання, однак у сукупності з ухваленням обвинувального вироку не підтверджують доводу захисту про повну відсутність процесуальних ризиків та безумовну достатність застави.
Вирок суду першої інстанції не набрав законної сили, а тому ОСОБА_3 продовжує користуватися відповідними процесуальними гарантіями обвинуваченого, у тому числі правом на апеляційний перегляд судового рішення. Водночас презумпція невинуватості не виключає можливості врахування факту ухвалення обвинувального вироку та призначення реального покарання при оцінці ризиків, передбачених ст.177 КПК, оскільки саме ця обставина об`єктивно впливає на мотивацію особи до можливої неправомірної процесуальної поведінки.
Також суддя-доповідач враховує дані про особу ОСОБА_3 , його сімейний стан, наявність місця проживання, соціальних зв`язків та попередню процесуальну поведінку. Однак ці обставини в сукупності з іншими матеріалами провадження не є достатніми для висновку, що ризик переховування може бути нейтралізований шляхом застосування застави.
Оцінюючи доводи сторони захисту щодо можливості зміни запобіжного заходу на заставу, суддя-доповідач враховує і відомості щодо майнового стану обвинуваченого та членів його сім`ї. Зокрема, прокурор послався на наявність у ОСОБА_3 нерухомого майна, майна, зазначеного в його деклараціях, корпоративних прав, транспортного засобу, а також на майновий стан його дружини. Також прокурором подано лист НАБУ від 01 липня 2026 року з додатками, у якому наведено відомості про доходи ОСОБА_3 та ОСОБА_10 , наявність майна, транспортного засобу та відомості щодо перетину ОСОБА_3 державного кордону України.
Ці відомості не оцінюються судом як самостійна підстава для застосування тримання під вартою, однак вони мають значення для перевірки доводів сторони захисту про достатність застави як альтернативного запобіжного заходу. З огляду на встановлені обставини, майновий стан обвинуваченого та членів його сім`ї не дає підстав вважати, що застава, у тому числі в межах, на які посилається захисник, буде достатнім стримуючим засобом для запобігання ризику переховування після ухвалення обвинувального вироку з призначенням реального покарання у виді позбавлення волі.
Раніше внесена за ОСОБА_3 застава у розмірі 900 000 грн. забезпечувала його процесуальну поведінку на попередніх стадіях кримінального провадження, однак після ухвалення обвинувального вироку процесуальна ситуація істотно змінилася. Сам факт попереднього внесення застави та відсутність її звернення в дохід держави не означає, що такий або менший за розміром запобіжний захід буде достатнім для запобігання ризику переховування в умовах призначення реального покарання та апеляційного оскарження вироку прокурором з підстав необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення і суворішого покарання.
У вироку суду першої інстанції наведено обставини, які, за оцінкою цього суду, свідчать про вжиття ОСОБА_3 заходів, спрямованих на приховування предмета неправомірної вигоди та ускладнення фіксації відповідних обставин, зокрема щодо обміну частини коштів, одержаних як неправомірна вигода, оформлення розписки та зміни транспортного засобу. Не надаючи цим обставинам оцінки з точки зору доведеності винуватості обвинуваченого, що може буде предметом апеляційного розгляду по суті, суддя-доповідач враховує їх лише в межах перевірки ризиків та здатності більш м`якого запобіжного заходу забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Оцінюючи доводи сторони захисту щодо стану здоров`я обвинуваченого, суддя-доповідач виходить з такого.
До клопотання стороною захисту додано медичні документи, з яких вбачається, що ОСОБА_3 має захворювання опорно-рухового апарату, проходив стаціонарне лікування, переніс оперативне втручання, потребує подальшого спостереження лікарів та реабілітаційних заходів. Також захисником подано консультативний висновок спеціаліста КП «Волинська обласна клінічна лікарня Волинської обласної ради» від 26 червня 2026 року.
Стан здоров`я обвинуваченого відповідно до п.5 ч.1 ст.178 КПК є обставиною, яка підлягає врахуванню при вирішенні питання про застосування або зміну запобіжного заходу. Разом із тим надані стороною захисту медичні документи підтверджують наявність у ОСОБА_3 захворювань та потребу в лікуванні, однак не містять висновку про неможливість його тримання під вартою або про наявність такого стану здоров`я, який сам по собі виключає подальше застосування цього запобіжного заходу.
Так само подані стороною захисту матеріали не підтверджують, що необхідна ОСОБА_3 медична допомога не може бути забезпечена в установленому законом порядку в умовах тримання під вартою, у тому числі шляхом організації відповідного медичного обстеження, лікування або госпіталізації за наявності для цього медичних показань.
Посилання захисника на практику Європейського суду з прав людини щодо обов`язку держави забезпечити особі, яка тримається під вартою, належну медичну допомогу саме по собі є слушним. Однак у межах цього провадження сторона захисту не надала переконливих даних про те, що ОСОБА_3 фактично позбавлений необхідної медичної допомоги за місцем утримання, що відповідні звернення залишені без реагування або що стан його здоров`я є несумісним із подальшим триманням під вартою.
Також слушними є доводи прокурора про те, що наведені стороною захисту відомості щодо стану здоров`я ОСОБА_3 не нівелюють встановлений ризик переховування та не свідчать про неможливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому обов`язок держави забезпечити особі, яка тримається під вартою, належну медичну допомогу зберігається незалежно від виду запобіжного заходу та має реалізовуватися в передбаченому законодавством порядку.
За таких обставин наведені захисником відомості про стан здоров`я обвинуваченого підлягають врахуванню судом, однак не спростовують актуальності ризику переховування та не є достатньою підставою для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на заставу.
Суддя-доповідач також враховує, що захисник просить визначити заставу в межах, передбачених п.1 ч.5 ст.182 КПК для особи, обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину. Водночас у цьому випадку оцінці підлягає не лише формальна категорія кримінального правопорушення, а й конкретна процесуальна ситуація після ухвалення обвинувального вироку, вид і розмір призначеного покарання, наявність апеляційної скарги прокурора щодо застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та суворішого покарання, встановлений ризик переховування, фактичні можливості обвинуваченого залишити територію України, майновий стан обвинуваченого та членів його сім`ї, а також інші обставини, які в сукупності впливають на здатність застави забезпечити належну процесуальну поведінку особи.
З урахуванням наведеного суддя-доповідач доходить висновку, що на цьому етапі апеляційного провадження застосування до ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді застави не зможе належним чином запобігти ризику його переховування від суду та забезпечити дієвість кримінального провадження.
Відтак, підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну застосованого до ОСОБА_3 запобіжного заходу з тримання під вартою на заставу не встановлено.
З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст.177, 178, 182, 194, 201, 331, 376, 401, 424, 532 КПК, суддя-доповідач
ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу з тримання під вартою на заставу - відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач        ОСОБА_1