Справа №461/2324/25 Головуючий у 1 інстанції:Кітов О.В. 
Провадження №22-ц/811/3649/25 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 липня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: Левика Я.А.,
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.
секретар: Черевко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м.Львова в складі судді Кітова О.В. від 10 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2  до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Галицького районного суду м.Львова від 10 жовтня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційного банк «ПриватБанк» про стягнення коштів - відмовлено. 
Вказане рішення оскаржив ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 . 
В апеляційній скарзі просить рішення Галицького районного суду м.Львова від 10 жовтня 2025 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволити повністю.
Вважає оскаржуване рішення таким, що прийнято за наслідком неправильного з`ясування істотних обставин справи та невірним застосуванням норм чинного законодавства України.
Зазначає, що позивачка має відкриті банківські рахунки у Акціонерному банку Комерційний банк «Приватбанк» - НОМЕР_1 , до якого прив`язані банківські карти № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 . 18.03.2024 року в період часу з 15:20 год. до 15:28 год. із зазначеного рахунку та вказаних карток були списані грошові кошті на загальну суму 199900,00 грн., без відома позивачки, через мобільний додаток «Приват24». Так, з картки № НОМЕР_3 було списано 900,00 грн., а з картки № НОМЕР_2 - 199000,00 грн. Зазначені кошти були списані шляхом «злому» невідомою особою додатку «Приват24» та перерахування вказаних вище коштів на інші рахунки. У зв`язку із чим позивачка звернулась до правоохоронних органів та за наслідком її заяви, 22.03.2024 року Львівським районним управлінням поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №120241411360001103 та станом на даний час в межах даного кримінального провадження здійснюються необхідні слідчі дії. Звертає увагу, що позивачка вчинила усі необхідні дії щодо негайного повідомлення відповідача про незаконне списання коштів з її рахунків та встановлення винних осіб, проте кошти не повернуті, а навпаки, відповідачем нараховуються відсотки за користування кредитними коштами, які списані без відома позивачки. Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог зазначив, що саме на позивача покладається тягар доведення, що електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача та виходив з того, що позивачкою не доведено факт списання грошових коштів з її рахунку саме з вини банку, наразі триває досудове розслідування у кримінальному провадженні №12024141360001103, де остаточне рішення не прийнято. Проте, зазначає, що звертаючись із вказаним позовом до суду, стороною позивачки було враховано вже сталу судову практику, яка склалась у подібних правовідносинах, відповідно до якої за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».
В судове засідання учасники справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.
Клопотання Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про відкладення розгляду справи у зв`язку з проведенням в АТ КБ «ПриватБанк» організаційно-штатних змін у підрозділах, що відповідають за правовий супровід судових справ, колегія суддів вважала не обґрунтованим та відхилила, зважаючи на те, що розгляд даної справи було призначено заздалегідь, про що АТ КБ «ПриватБанк» було відомо, а тому у сторони відповідача було достатньо часу щоб вирішити питання участі у судовому засіданні представника або заміни його на іншого представника у випадку неможливості взяти участь у судовому засіданні.
Клопотання Яцишина Андрія Володимировича в інтересах ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи з підстав перебування представника позивачки у відпустці, колегія суддів вважала необґрунтованим та відхилила, зважаючи на те, що будь-яких доказів на його підтвердження подано не було.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивівпозову, відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, - колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 263-265, 268, 274-279, 354 ЦПК України, ст. 16, 11, 526, 599, 629, 1071, 1073 ЦК України, ст.55 Законом України «Про банки і банківську діяльність», ст.14 Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст.87 Закону України «Про платіжні послуги», постанову Верховного Суду від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15, постанову Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №202/10128/14-ц, постанову Верховного Суду від 13 вересня 2019 року у справі №501/44443/14-ц, постанову Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі №577/4224/16-ц, постанову Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі №759/4025/19, постанову Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі №176/1445/22, постанову Верховного Суду від 07 грудня 2020 року у справі №182/5175/16, постанову Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі №712/4463/16-ц, постанову Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі №522/22780/15-ц, постанову Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі №201/1585/16-ц та відмовляючи в задоволені позову, - виходив з того, що позивачка є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк», має свій банківський рахунок НОМЕР_1 , картки № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 . 18.03.2024 з зазначених карток позивачки НОМЕР_6 та НОМЕР_7 відбулося списання коштів в сумі 199900,00 грн. По виписці з карток ? НОМЕР_2 та НОМЕР_3 встановлено, що кошти у розмірі 199000 грн. були переказані за допомогою Приват24 на карту НОМЕР_4 Ощадбанку. Дана обставина підтверджується прінт-скрінами сторінок програмного комлексу банку. На підставі заяви ОСОБА_2 до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про відкриття кримінального провадження №12024141360001103 від 22.03.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Судом було встановлено, що згідно адмінки Приват 24 в проміжку часу з 12.03.2024-18.03.2024 зафіксовано численні зміни паролю входу в Приват 24, в тому числі і з типового пристрою ОСОБА_2 SM-A105F|samsung a03874ccfc55b0ec, що підтверджується прінт скріном сторінки програмного комплексу банку. З наданих стороною відповідача доказів, встановлено, що події, які мали місце 12.03.2024-18.03.2024 відбулись через акаунт Приват24 шляхом проведення відновлення пароля входу (CHANGE_PASSWORD) за допомогою телефону № НОМЕР_5 . Вказаний номер телефону рахується "фінансовим номером" ОСОБА_2 (в період оспорюваних транзакцій вказаний фінансовий номер був зареєстрований за клієнтом ОСОБА_2 ). Доказів зміни «фінансового номера» в період здійсненняоспорюваних транзакцій на інший номер чи втрати вказаного номеру телефону позивачкою до суду не надано. Суд звертав увагу, що власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків. Суд, проаналізувавши нормативно-правові акти, які є спеціальними для спірних правовідносин, дійшов до висновку, що при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку здійснення переказу коштів покладається як на платника, так і на емітента (банк чи іншу установу), які зобов`язані вжити всіх заходів по нерозголошенню третім особам інформації, що дає змогу виконувати платіжні операції від імені платника з використанням електронного платіжного засобу. Лише наявність обставин, які доводять, що банк своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його цивільно-правової відповідальності. Вірне введення Пін-коду картки позивачки, як умова здійснення зміни паролю входу до Приват24 свідчить про розголошення персональних даних саме ОСОБА_2 , адже загальновідомою є та обставина, що користувач картки, і тільки володіє інформацією про обраний ним же пін-код до банківської картки. Таким чином, кошти списані невідомою особою не з ініціативи Банку, докази того, що події, які мали місце 12.03.2024-18.03.2024 відбулися за сприянням зі сторони АТ КБ "ПриватБанк" до позову не надано. Позивачкою не пояснено, яким чином сторонній особі стали відомі фінансовий номер телефону, дані паролю входу в «Приват24» й ПІН-код картки позивачки, які надали змогу успішно увійти в «Приват24», перевипустити нову картку, ініціювати та здійснити перекази коштів, користуватись повністю всім функціоналом «Приват24», в той час коли наведені дані повинні бути відомі лише ОСОБА_3 . Суд зазначив, що ОСОБА_3 не повідомила банк про несанкціоноване підняття кредитного ліміту та списання коштів в сумі 199900 грн., блокування, припинення/призупинення/збої в роботі фінансового номера телефону. До моменту здійснення банківських платіжних операцій у системі дистанційного обслуговування клієнтів INTERNET BANKING ПРИВАТ24, що мали місце в період 12-18.03.2024 р., від ОСОБА_3 в АТ КБ "ПриватБанк" жодними засобами зв`язку не подавались сигнали блокування карток, доступу до ПРИВАТ24, зупинки чи відміни банківських операцій. Не повідомила ОСОБА_3 банк про втрату: - PIN-кодів; - паролів доступу; - контрольної інформації. Звернень ОСОБА_3 в банк на гарячу лінію АТ КБ "ПриватБанк" не виявлено. Запис розмови клієнта на гарячій лінії 3700 відсутній. Звернулась ОСОБА_3 з заявою до Західного МРУ АТ КБ "ПриватБанк" з письмовою заявою лише 25.03.2024р. в якій просила, провести розслідування по шахрайських діях та призупинити нарахування відсотків по карті "Універсальна". Завіреними примірниками розгорнутих виписок за рахунками доводяться ті обставини, що оспорювані операції ініційовано та виконано (12.03.2024 - 18.03.2024 року) до того, як Банк отримав повідомлення клієнта про їх заперечення (25.03.2024 року), відтак відповідальність за них залишається за користувачем картки. Тому ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач. Суд погодився з доводами відповідача, що саме на позивача покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком, паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення вказаної інформації. Саме на позивача покладається тягар доведення, що електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача. Позивачкою не доведено факт списання грошових коштів з її рахунку саме з вини банку, наразі триває досудове розслідування у кримінальному провадженні №12024141360001103, де остаточне рішення не прийнято. Враховуючи відсутність доказів на підтвердження порушення прав позивачки внаслідок незаконних дій відповідача, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи; обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають; обставини, які суд вважав встановленими - не доведені, а тому рішення суду підлягає скасуванню.
У березні 2025 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів, в якому просила:
- стягнути з АТ Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 199900,00 грн.
В обґрунтування позову зазначала, що має банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у АТ КБ «ПриватБанк», до якого прив`язані банківські карти № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 . 18.03.2024 року в період часу з 15:20 год. до 15:28 год. із зазначеного рахунку та вказаних карток були списані грошові кошті на загальну суму 199900,00 грн., без відома позивачки, через мобільний додаток «Приват24». Так, з картки № НОМЕР_3 було списано 900,00 грн., а з картки № НОМЕР_2 - 199000,00 грн. Зазначені кошти були списані шляхом «злому» невідомою особою додатку «Приват24» та перерахування вказаних вище коштів на інші рахунки. Після виявлення списання коштів, позивачка звернулась до відповідача та повідомила про зазначені вище події та просила повернути незаконно списані кошти. Проте, представники відповідача вказали про необхідність звернутись до правоохоронних органів та про неможливість повернути незаконно списані кошти, лише вказавши, що були списані кредитні кошти, які позивачці необхідно повернути. Станом і на даний час, позивачка постійно отримує дзвінки від представників відповідача з вимогою повернути кошти, на які нараховують відсотки. Повідомляла, що у зв`язку із вказаними вище подіями позивачка звернулась до правоохоронних органів та за наслідком її заяви, 22.03.2024 року Львівським районним управлінням поліції № 1 Головного управління Національної поліції у Львівській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120241411360001103 та станом на даний час в межах даного кримінального провадження здійснюються необхідні слідчі дії. Позивачка вчинила усіх необхідних дій щодо негайного повідомлення відповідача про незаконне списання коштів з її рахунків та встановлення винних осіб, проте кошти не повернуті, а навпаки, відповідачем нараховуються відсотки за користування кредитними коштами, які списані без відома позивачки. Таким чином, оскільки кошти списано незаконно, без відома позивачки, вважала, що такі підлягають поверненню шляхом зарахування на відповідний рахунок позивачки, а тому просила позовні вимоги задовольнити.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є клієнткою АТ КБ «ПриватБанк», має свій банківський рахунок НОМЕР_1 та картки № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 .
18.03.2024 з зазначених карток позивачки НОМЕР_6 та НОМЕР_7 відбулося списання коштів в сумі 199900,00 грн.
По виписці з карток ? НОМЕР_2 та НОМЕР_3 встановлено , що кошти у розмірі 199000 грн. були переказані за допомогою Приват24 на карту НОМЕР_4 Ощадбанку не встановленої особи. Дана обставина підтверджується прінт-скрінами сторінок програмного комплексу банку (а.с.6-7).
На підставі заяви ОСОБА_2 до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про відкриття кримінального провадження №12024141360001103 від 22.03.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.
Згідно «адмінки» Приват 24 в проміжку часу з 12.03.2024-18.03.2024 зафіксовано численні зміни паролю входу в Приват 24 (частина із яких була заблокована), в тому числі і з типового пристрою ОСОБА_2 SM-A105F|samsung a03874ccfc55b0ec, що підтверджується прінт скріном сторінки програмного комплексу банку.
З наданих стороною відповідача доказів, встановлено, що події, які мали місце 12.03.2024-18.03.2024 відбулись через акаунт Приват24, зокрема, і шляхом проведення відновлення пароля входу (CHANGE_PASSWORD) за допомогою телефону № НОМЕР_5 , однак частина і не за допомогою цього телефону. Вказаний номер телефону є «фінансовим номером» ОСОБА_2 (в період оспорюваних транзакцій вказаний фінансовий номер був зареєстрований за клієнтом ОСОБА_2 ). 
Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни).
Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.03.2021 у справі № 180/1735/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2022 в справі № 520/1185/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
У статті 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з пунктами 1.4, 1.27 статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
Держатель електронного платіжного засобу - фізична особа, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу (пункт 1.4 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).
Неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі (абзац 3 пункту 1.24 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).
Відповідно до пункту 14.2 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Обов`язок банку щодо повідомлення користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу користувача є виконаним, зокрема, у разі інформування банком користувача про кожну здійснену операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем.
Відповідно до частин п`ятої-сьомої, дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 № 705, користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.
Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.
Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.
Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.
Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.
Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.
Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.
Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України
від 13.05.2015р. у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 202/10128/14, від 13.09.2019 у справі № 501/4443/14, від 20.11.2019 у справі № 577/4224/16, від 17.06.2021 у справі № 759/4025/19, від 16.08.2023 у справі № 176/1445/22 та інших.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.02.2018р. в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2018р. в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.07.2019р. у справі № 537/3312/16 (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Так, відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено факт списання грошових коштів з її рахунку саме з вини банку та що, наразі триває досудове розслідування у кримінальному провадженні №12024141360001103, де остаточне рішення не прийнято.
Однак, судом першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову не враховано те, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.
Так, позивачка як на підставу для задоволення позову покликалась зокрема на те, що 18.03.2024 року в період часу з 15:20 год. до 15:28 год. із рахунку № НОМЕР_1 та карток НОМЕР_6 та НОМЕР_7.були списані грошові кошті на загальну суму 199900,00 грн., без відома позивачки, через мобільний додаток «Приват24». Так, з картки № НОМЕР_3 було списано 900,00 грн., а з картки № НОМЕР_2 - 199000,00 грн. Після виявлення списання коштів, позивачка звернулась до відповідача та повідомила про зазначені вище події та просила повернути незаконно списані кошти. Проте, представники відповідача вказали про необхідність звернутись до правоохоронних органів та про неможливість повернути незаконно списані кошти, лише вказавши, що були списані кредитні кошти, які позивачці необхідно повернути. У зв`язку із вказаними вище подіями позивачка звернулась до правоохоронних органів та за наслідком її заяви, 22.03.2024 року Львівським районним управлінням поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №120241411360001103 та станом на даний час в межах даного кримінального провадження здійснюються слідчі дії.
Як, також, вбачається з матеріалів справи, ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 22 травня 2025 року було витребувано з Львівського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції у Львівській області інформацію про хід досудового розслідування у кримінальному провадженні №12024141360001103 від 22.03.2024, копій наявних у матеріалах даного кримінального провадження протоколів допитів та пояснень ОСОБА_2 .
На виконання вищевказаної ухвали, Львівським районним управлінням поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області надано витяг з реєстру досудових розслідувань №12024141360001103 від 22.03.20224 року, протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 22.03.2024 року та копію протоколу допиту потерпілої ОСОБА_2 від 22.03.2024 року.
Тому, слід вважати, що ОСОБА_2 , виявивши безпідставне списання коштів, повідомила відповідача та правоохоронні органи про цей факт.
Вказані доводи сторони позивачки банком не спростовано, як і не доведено належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_2 своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей за кредитною карткою, її особового рахунку, акаунту чи додатку Приват24, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції.
При цьому суд враховує, що у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
Апеляційний суд також враховує, що як тільки позивачка дізналась про здійснення несанкціонованого списання коштів з її рахунку, вона невідкладно повідомила банк та звернулась до органів поліції. 
Банк же ж не вчинив жодних дій щодо з`ясування фактів більш як шестиденних (з 12 по 18 березня 2024 року) численних змін паролю входу в акаунт Приват 24 позивачки, частина із яких була заблокована системою Банку, та не вжив достатніх заходів для попередження вчинення несанкціонованих дій із банківськими рахунками позивачки маючи дані нетипової, підозрілої поведінки із акантом позивачки, зокрема, зі зміни паролю.
Окрім цього, колегія суддів звертає увагу, що сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_2 , не є підставою для відмови у задоволенні позову.
Вказане узгоджується зокрема з висновком Верховного Суду викладеного в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 766/19614/18.
Відтак, судом апеляційної інстанції встановлено та доводами сторони відповідача не спростовано, що позивачка ОСОБА_2 , як користувачка кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з рахунку ОСОБА_2 відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальність за такі операції, оскільки як встановлено вище, виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, відповідачка, також, повідомила про цей факт банк та звернулася до правоохоронних органів. 
Водночас, АТ КБ «Приватбанк» не підтвердило належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_4 , як користувачка платіжної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей по картці, її особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват 24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції.
Відповідно до положень п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги слід визнати частково обґрунтованими та саму скаргу слід задовольнити частково. Оскаржуване ж рішення слід скасувати з ухваленням нового рішення, яким позов слід задовольнити частково та визнати припиненими зобов`язання ОСОБА_2 за картковими рахунками АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 на суму 199900,00 грн., які виникли 18.03.2024 року, оскільки вказане повністю вирішить спір між сторонами, який у спосіб заявлених позовних вимог вирішений не буде. В задоволенні решти позову - слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.2-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Яцишина Андрія Володимировича в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.
РішенняГалицького районного суду м.Львова від 10 жовтня 2025 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2  до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів - задовольнити частково.
Зобов`язання ОСОБА_2 за картковими рахунками АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 на суму 199900,00 грн., які виникли 18.03.2024 року - визнати припиненими.
В задоволенні решти позову - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21 липня 2026 року. 

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра