ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

15 вересня 2026 року | м. Ужгород | № 260/2573/26

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить: 
1) визнати протиправними і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №071950006686 від 19.01.2026 року та №071950006686 від 06.02.2026 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 для обчислення розміру пенсії, в повному обсязі наступні періоди роботи: 01.01.1983 по 31.12.1983 року у колгоспі «Комунар» с. Річка Міжгірського району Закарпатської області; з 25.05.1986 по 31.10.1986 року та з 26.03.1987 по 30.09.1987 року у Ізківському лісництві Міжгірського лісокомбінату Закарпатського виробничого лісозаготівельного об`єднання «Закарпатліс»; з 01.01.1993 по 15.05.2000 року у колгоспі «Комунар» с. Річка Міжгірського району Закарпатської області / колективному сільськогосподарському підприємстві «Комунар» / колективному сільськогосподарському підприємстві «Плай»; з 16.08.2000 по 11.08.2001 року період отримання виплати по безробіттю у Міжгірському районному центрі зайнятості; з 15.08.2003 по 18.08.2004 року у ЗАТ «Лемо-Вуд» м. Приозерськ Ленінградської області російської федерації;
3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, починаючи з 12.01.2026 року.
Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що у зв`язку з досягненням пенсійного віку він звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії, до якої долучив всі необхідні документи. Однак відповідач безпідставно відмовив у призначенні такої та не зарахував до його страхового стажу періоди роботи за поданою трудовою книжкою з мотивів наявності розбіжностей в зазначенні дати народження. З метою підтвердження наявного страхового стажу позивач повторно звернувся до відповідача та надав додаткові документи, однак у призначенні пенсії було знову відмовлено. Такі рішення органу Пенсійного фонду вважає протиправними, оскільки відповідальність за правильне заповнення трудової книжки несе роботодавець. При цьому наголошує на тому, що всі записи трудової книжки заповнені акуратно, завірені печаткою, з них можна достовірно встановити періоди роботи та посади позивача. Отже, допущені роботодавцем формальні неточності в заповненні трудової книжки не можуть слугувати підставою для позбавлення позивача права на пенсію.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 04.05.2026 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, було залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.
15 травня 2026 року відповідач подав через особистий електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому проти заявлених позовних вимог заперечив. Зокрема, зазначив, що підставою для відмови у призначенні пенсії стала відсутність необхідного страхового стажу. Так, до такого не було зараховано періоди роботи за поданою трудовою книжкою, оскільки на титульній сторінці такої дата народження позивача не відповідає паспортним даних. Зазначає, що період роботи в колгоспі зарахований по архівній довідці від 01.02.2021 № 40/28, №41/28 від 24.02.1993, відповідно до відпрацьованих людино-днів та нарахованих сум заробітної плати (після 25.02.1993), оскільки відсутні накази про прийняття та звільнення. Окрім того, до страхового стажу не зараховано періоди роботи в Закарпатському виробничому лісозаготівельному об`єднані «Закарпатліс» Міжгірського лісокомбінату, оскільки в довідці не вірно вказано дату народження позивача. Також вважає неможливим врахуванням періоду безробіття з 16.08.2000 по 11.08.2001. Звертає увагу суду на те, що в індивідуальних відомостях про застраховану особу ОСОБА_1 за періоди роботи з 15.08.2003 по 18.08.2004 відсутні відомості про сплату страхових внесків.
21 травня 2026 року 3-я особа подала до суду свої письмові пояснення № 0700-0902-8/32666 від 20.05.2026, в яких повідомила про неможливість надання обґрунтованих пояснень щодо відмови у призначенні позивачу пенсії. Так, заяву ОСОБА_1 відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядало Головне управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. В свою чергу Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області лише повідомило ОСОБА_1 про відмову у призначенні пенсії. 

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, розглянувши доводи сторін, наведені ними в письмових заявах, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що 12 січня 2026 року  ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі – ГУ ПФУ в Закарпатській області) із заявою про призначення пенсії за віком.
До такої заяви долучив наступні документи: довідки про навчання та проходження військової служби, трудову книжку НОМЕР_1 , трудову книжку колгоспника, архівну довідку про заробітну плату, архівні довідки № 18/01-24 від 13.01.2021 та № 40/28 від 01.02.2021.
Вказана заява позивача, відповідно до принципу екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань, була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області), яке рішенням № 071950006686 від 19.01.2026 відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Так, відповідно до такого рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, страховий стаж ОСОБА_1 на момент звернення становить 12 років 8 місяців 0 днів, при мінімально необхідному від 21 до 31 років. При цьому до страхового стажу не зараховано:
- періоди роботи згідно з даними трудової книжки колгоспника від 10.05.1979, оскільки на титульній сторінці зазначена не повна дата народження, яка не відповідає паспортним даним; 
- період роботи в колгоспі зарахований по архівній довідці від 01.02.2021 №40/28 відповідно до відпрацьованих людино-днів, оскільки відсутні накази про прийняття та звільнення в колективному сільськогосподарському підприємстві.
При цьому повідомлено, що право на призначення пенсії ОСОБА_1 набуде після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року — від 15 років до 23 років.
29 січня 2026 року ОСОБА_1 повторно звернувся до ГУ ПФУ в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком.
До такої заяви долучив, окрім раніше поданих документів, також наступні: довідку ТДВ «Міжгірський лісокомбінат» № 30 від 28.01.2026, архівну довідку № 16/01-24 від 29.01.2026 про участь у колгоспі «Комунар» та його перейменування, копію протоколу № 3 засідання ліквідаційної комісії КСГП «Плай» від 12.06.2003.
Вказана заява позивача, відповідно до принципу екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань, була також розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області), яке рішенням № 071950006686 від 06.02.2026 відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Так, відповідно до рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, страховий стаж ОСОБА_1 на момент звернення становить 12 років 8 місяців 12 днів, при мінімально необхідному від 21 до 31 років. При цьому до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 25.05. по 31.10.1986 та 26.03 по 30.09.1987 згідно з довідкою № 30 від 28.01.2026, оскільки період зазначено не коректно.
Не погоджуючись із зазначеними рішеннями органу Пенсійного фонду України, вважаючи їх такими, що порушують передбачене законодавством право на пенсію, ОСОБА_1 звернувся з цим адміністративним позовом до суду.
Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.
Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Ст. 46 Конституції України також передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.
Питання виникнення та реалізації права громадян на пенсійне забезпечення врегульоване положеннями Законів України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон № 1058) (в редакціях, чинних на момент прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії).
Так, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 років.
Під «страховим стажем» згідно ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 розуміють період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058).
Згідно зі ст. 56 Закону № 1788, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Положеннями ст. 62 Закону №1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Вказане кореспондується також з положеннями постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 р. № 310 «Про трудові книжки колгоспників» (далі – Постанова № 310), п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 р. (далі – Інструкція) та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993.
Згідно з п. 5 Постанови № 310, в трудову книжку колгоспника вносяться, в тому числі, відомості про трудову участь, а саме, прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві, та стан його виконання.
Окрім того, відповідно до п. 2.2 Інструкції (що була чинною в період заповнення трудової книжки після 1993 року), до трудової книжки вносяться наступні відомості: про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Згідно з п. 2.3 Інструкції записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. 
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (2.4 Інструкції).
П. 2.13 Інструкції передбачено, що зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.
Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.
Свою відмову зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи за трудовою книжкою колгоспника орган Пенсійного фонду аргументує невідповідністю зазначеної в трудовій книжці дати народження паспортним даним.
Оцінюючи зазначені мотиви з точки зору основних засад адміністративного судочинства, суд зазначає наступне.
Так, суд встановив, що на титульному аркуші трудової книжки ОСОБА_1 № 17 від 10.05.1979 в графі «Рік народження» дійсно зазначено « 1960», тоді як згідно з відомостями паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 дата народження позивача – ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Поряд з цим, на думку суду, невідповідність дати народження в трудовій книжці відомостям паспорту, не може бути єдиною та безумовною підставою для виключення періодів роботи згідно з трудовою книжкою зі страхового стажу позивача.
Так, відповідно до п. 13 Постанови № 310, відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на голову колгоспа.
Аналогічний припис міститься в п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», згідно з яким відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Отже працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів уповноваженою особою і, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини уповноваженого органу не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.
Така правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а.
За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Таким чином, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17.
Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Виявлені відповідачем недоліки в заповненні трудової книжки не є такими, що виключають можливість зарахування відповідних періодів роботи до страхового стажу позивача.
Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення такої.
Так, в ході розгляду цієї справи суд встановив, що окремі періоди трудової діяльності позивача в трудовій книжці підтверджені відомостями архівних довідок, зокрема: 
- № 40/28 від 01.02.2021, в якій зазначено кількість відпрацьованих ОСОБА_1 людино-днів в колгоспі «Комунар», КСГП «Плай»;
- № 41/28 від 01.02.2021 про суми нарахованої ОСОБА_1 заробітної плати;
- № 16/01-24 від 29.01.2026, що підтверджує прийняття ОСОБА_1 у члени колгоспу.
Окрім того, відповідно до акту № 0700-1002-1/591 від 10.02.2026, посадова особа ГУ ПФУ в Закарпатській області провела перевірку достовірності відомостей архівної довідки про заробітну плату № 41/28 від 01.02.2021 за період роботи ОСОБА_1 у колгоспі «Комунар», за результатами якої встановлено наявність у книгах обліку розрахунків по оплаті праці за період з 1990 – 1994 « ОСОБА_1 ». 
Також факт роботи в Ізківському лісництві Міжгірського лісокомбінату Закарпатського виробничого лісозаготівельного об`єднання «Закарпатліс» підтверджується довідкою № 30 від 28.01.2026, наказами № 96/к від 23.05.1986, № 92/к від 25.03.1987. Будь-яких некоректностей відображення періоду за довідкою № 30 від 28.01.2026, як зазначено в рішенні № 071950006686 від 06.02.2026 р., суд не виявив. 
При цьому суд враховує, що ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не заперечує факт роботи позивача в колгоспі «Комунар» та Ізківському лісництві Міжгірського лісокомбінату Закарпатського виробничого лісозаготівельного об`єднання «Закарпатліс», оскільки такі періоди були частково враховані при прийняття оскаржених рішень. Зокрема, період роботи з 01.01.1983 по 31.12.1984 був врахований у розрахунку 2 повні роки, з 01.01.1985 по 31.12.1985 – 4 дні, з 01.01.1986 по 31.12.1986 – 29 днів, з 01.01.1987 по 31.12.1987 – 15 днів, з 01.01.1986 по 31.12.1986 – 29 днів, з 01.01.1989 по 31.12.1989 – 4 дні, з 01.01.1990 по 31.12.1992 – 3 повні роки, з 01.01.1993 по 25.02.1993 – 4 місяці 26 днів, з 01.01.1994 по 31.12.1994 – 6 місяців 7 днів, з 01.01.1996 по 31.12.1996 – 26 днів.
Досліджуючи наявну в матеріалах справи копію трудової книжки колгоспника № НОМЕР_3 від 10.05.1979, суд встановив, що зазначені в ній відомості внесені з дотриманням вимог Постанови № 310, зокрема, зазначені відомості про кількість відпрацьованих людиноднів та встановлений мінімум трудоднів, що узгоджуються з долученими архівними довідками. Всі записи завірені підписами голови колгоспу та головного бухгалтера, а також печаткою колгоспу. 
Окрім того, в трудовій книжці колгоспника наявні відомості про виплату ОСОБА_1 допомоги по безробіттю, трудову діяльність в Закритому акціонерному товаристві «Лемо-Вуд» та в фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 . Такі період роботи також частково перетинаються з відомостями про трудовий стаж згідно з Реєстром застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
В оскарженому рішенні ГУ ПФУ в Дніпропетровській області жодних зауважень до заповнення трудової книжки ОСОБА_1 , окрім невідповідності відомостей про дату народження, не зазначає.
Ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Ч. 1 ст. 77 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідності до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд звертає увагу відповідача на те, що він, як уповноважений на призначення пенсії орган, може самостійно звертатися до підприємств з метою здійснення перевірки поданих заявником відомостей, достовірність яких ставиться під сумнів. Однак матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем дій, що спрямовані на отримання будь-яких додаткових документів щодо підтвердження трудового стажу позивача за спірні періоди роботи, як і відсутні докази на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача є хибними.
Більше того, жодних зауважень до періодів отримання ОСОБА_1 допомоги по безробіттю та трудову діяльність в Закритому акціонерному товаристві «Лемо-Вуд» чи неможливість їх зарахування, окрім як через наявні недоліки заповнення трудової книжки колгоспника, оскаржені рішення не містять.
Суд не бере до уваги наведені у поданому відзиві аргументи щодо неможливості зарахування до страхового стажу решти періодів, оскільки такі мотиви не були підставою прийняття оскаржених рішень. 
З огляду на вищенаведене суд вважає оскаржені рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області протиправними, а зазначені у трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_3 від 10.05.1979 відомості про трудовий стаж ОСОБА_1 такими, що підлягають зарахуванню до його страхового стажу.
Поряд з цим суд враховує те, що відповідно до вищезазначеної трудової книжка колгоспника та архівної довідки № 40/28 від 01.02.2021, ОСОБА_1 не завжди виконував встановлений мінімум людино-днів за рік. 
Статтею 56 Закону № 1556 передбачено, що при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Згідно з роз`ясненнями Міністерства соціального забезпечення України від 17.05.1992 №17 «Про порядок застосування окремих положень статей Закону України «Про пенсійне забезпечення», при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової діяльності в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. Тобто загальна кількість вихододнів ділиться на 25,4. 
Доказів того, що невиконання позивачем встановленого мінімуму людиноднів було зумовлено поважними причинами матеріали справи не містять, а позивач про наявність таких не заявляє.
Тому періоди роботи в колгоспі підлягають зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 з врахуванням фактично відпрацьованого часу. 
Вирішуючи питання належного та ефективного способу захисту порушених прав позивача, суд враховує наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При цьому, ч. 2 ст. 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п.4), або застосувавши інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (п.10).
Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. 
Отже, щодо зобов`язальної частини рішення суду, суд враховує процесуальні норми, відповідно до яких суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В даному випадку питання обчислення страхового стажу, з урахуванням висновків суду, та вирішення питання його достатності для призначення пенсії за віком відносяться до виключної компетенції органу Пенсійного фонду України. Тобто, відповідач має обов`язок перевірити чи виконано всі умови, визначені законом, які є необхідними для прийняття законного рішення щодо призначення пенсії.
Тому суд доходить висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву від 12.01.2026 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до його страхового стажу спірні періоди трудової діяльності згідно з трудовою книжкою колгоспника № 17 від 10.05.1979, з врахуванням висновків суду у цій справі. 
Отже, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, крізь призму встановлених судом обставин справи суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Згідно вимог ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49094, код ЄДРПОУ – 21910427), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, код ЄДРПОУ – 20453063) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково. 

2. Визнати протиправними і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 071950006686 від 19.01.2026 року та № 071950006686 від 06.02.2026 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.01.2026 про призначення пенсії за віком і за результатами повторного розгляду прийняти обґрунтоване рішення, з врахуванням висновків суду. 

4. В решті позову відмовити. 

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49094, код ЄДРПОУ – 21910427) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_4 ) 532,48 грн. (П`ятсот тридцять дві гривні 48 коп.) судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя | Р.О. Ващилін