ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2026 року | Справа №160/24157/26
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Секірська А.Г., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання оформити і видати паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року,

УСТАНОВИВ:

10.08.2026 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області (далі – відповідач) з такими позовними вимогами:
- визнати протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, викладену у листі від 23.07.2026 № С-62/6/1214-26, щодо оформлення та видачі Позивачу — ОСОБА_1 , яка після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_2 , паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року у зв`язку зі зміною прізвища;
- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області оформити та видати Позивачу паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII, із зазначенням прізвища після державної реєстрації шлюбу — ОСОБА_3 .
Позовні вимоги обґрунтовано таким.
Позивач є громадянкою України та має паспорт громадянина України зразка 1994 року у формі паспортної книжечки серії НОМЕР_1 , виданий АмурНижньодніпровським РВ у м. Дніпропетровську ГУДМС України в Дніпропетровській області 29 серпня 2012 року.
21.06.2026 Позивач зареєструвала шлюб та змінила прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .
У зв`язку зі зміною прізвища виникла передбачена законодавством підстава для обміну паспорта.
Позивач зареєструвалася в електронній черзі до Відділу № 5 у місті Дніпрі ГУ ДМС України у Дніпропетровській області на 23 липня 2026 року о 14:00.
До особистого звернення Позивач також направила заяву поштовим відправленням з описом вкладення. Відправлення не було отримане адресатом та повернулося відправнику у зв`язку з неотриманням адресатом. Ця обставина не є самостійним предметом спору та наводиться як підтвердження факту попереднього звернення Позивача.
23 липня 2026 року Позивач особисто прибула до Відділу № 5 у місті Дніпрі за талоном електронної черги та подала письмову заяву про обмін паспорта громадянина України у зв`язку зі зміною прізвища з оформленням паспорта у формі паспортної книжечки зразка 1994 року.
Разом із заявою Позивач подала/пред`явила наявний паспорт громадянина України, свідоцтво про шлюб, РНОКПП, фотокартки розміром НОМЕР_3 мм та інші документи, необхідні для обміну паспорта.
За результатами розгляду особисто поданої заяви Відповідач надав лист від 23.07.2026 № С-62/6/1214-26, у якому повідомив, що оформлення та видача паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснюються громадянам, щодо яких є судове рішення, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати такий паспорт.
У листі Відповідача відсутні зауваження щодо неподання конкретного документа або необхідності усунення недоліків звернення. Зазначеною перешкодою для оформлення паспорта у формі книжечки є відсутність судового рішення.
З посиланням на норми Конституції України, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503- XII, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 806/3265/17 та постанов Верховного Суду від 25 квітня 2024 року у справі № 300/5054/23 і від 19 листопада 2025 року у справі № 160/24804/24, позивач просила суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою суду від 14.08.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
28.08.2026 відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до обліків Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами ДМС України документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_4 , дата видачі 16.11.2018 органом 1202 (ВОД №2 УПГПРЕ ГУДМС України в Дніпропетровській області), строком дії до 16.11.2028.
У зв`язку з оформленням вищезазначеного паспорта громадянина України для виїзду за кордон, має присвоєний унікальний номер запису в Реєстрі (УНЗР) №19910529-07382, за особистим волевиявленням. Таким чином, відповідно до заяви-анкети від 05.11.2018, ОСОБА_1 просила внести до Єдиного державного демографічного реєстру інформацію про себе у зв`язку з оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон.
Пунктами 26-27 «Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» від 25.03.2015 р. №302 встановлено, після формування заяви-анкети працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта друкує її та надає заявнику для перевірки правильності внесених до заяви-анкети відомостей. Реєстрація заяви-анкети здійснюється із застосуванням засобів Реєстру під час її формування. У разі виявлення помилок в заяві-анкеті працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта вносить до неї відповідні виправлення. Після перевірки заявник власним підписом підтверджує правильність внесених до заяви-анкети відомостей про особу.
Вищенаведені норми, виключають можливість того що заявник не проінформований про реєстрацію та внесення інформації про неї до Реєстру.
Тобто, ОСОБА_1 було надано згоду на внесення стосовно себе інформації до Єдиного державного демографічного реєстру ще задовго до звернення до суду, внаслідок чого її було документовано паспортом громадянина України для виїзду за кордон, що містить безконтактний електронний носій. Вищезазначений паспорт виданий ОСОБА_1 на підставі її особистого звернення, з наданням згоди на обробку її персональних і конфіденційних даних.
Позивач при вирішенні даної справи вказує на необхідність врахування при розгляді даної справи висновків, висловлених Великою Палою Верховного Суду при розгляді зразкової справи №806/3265/17.
Посилання на висновки, викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 року у справі №806/3265/17 (зразкова справа), є безпідставним, оскільки такі стосуються інших правовідносин, а саме при їх прийнятті суд захистив право позивача на виготовлення паспорта у традиційній формі книжечки зразка 1994 року (внутрішній паспорт громадянина України) виключно з огляду на його релігійні переконання для особи, яка ніколи не зверталася за оформленням біометричних документів.
Позивач не позбавлена права оформлення паспорта громадянина України, однак не зважаючи на форму такого паспорта позивач зобов`язана дотримуватись законів України відповідно до статей 35, 68 Конституції України, а особисті переконання або бажання особи не можуть бути законною підставою для увільнення від своїх обов`язків перед державою або відмови від виконання законів.
Верховний Суд у своїй постанові від 22 березня 2024 року у справі №540/4500/21 дійшов наступних правових висновків, зазначивши: «…Повертаючись до матеріалів цієї справи, визначальними її особливостями, на підставі яких вона (справа) не може бути визначена як типова є, зокрема, таке. Матеріалами справи підтверджено, що 02.10.2017 ОСОБА_1 отримав паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_1. Отже, фактично у Реєстрі вже містяться персональні дані ОСОБА_1 та йому присвоєно унікальний номер запису в цьому Реєстрі, а за приписами частини першої статті 10 Закону № 5492-VI унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним. Разом з тим, у зразковій справі правовідносини стосувались майбутнього внесення персональних даних до Реєстру, та предметом розгляду у такій справі було порушене право мати паспорт у альтернативній формі особи, яка не надавала згоду на обробку персональних даних. У зв`язку із наведеним, Верховний Суд погоджується із доводами касаційної скарги, що суди попередніх інстанцій помилково віднесли справу № 540/4500/21 до типової відносно зразкової справи № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18). В контексті встановлених обставин справи заслуговують на увагу також доводи відповідача про те, що відповідно до частини четвертої статті 13 Закону № 5492- VI особам гарантується право на відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті громадянина України. Таке право реалізується шляхом подання заяви відповідному уповноваженому суб`єкту про внесення або відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук особи до безконтактного електронного носія. Відповідно до пункту 13 частини першої статті 7 Закону № 5492-VI відцифровані відбитки пальців рук особи (у разі оформлення паспорта громадянина України) здійснюються за згодою особи. Подібна правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 08.06.2023 у справі № 380/5977/21…».
Верховним Судом у постанові від 8 червня 2023 року у справі №380/5977/21 викладено висновок стосовно того, що використання позивачем паспорта громадянина України для виїзду за кордон, при виготовленні якого було надано згоду на обробку персональних даних та було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки жодним чином не порушує права позивачки та в будь-якому разі не є втручанням у її приватне і сімейне життя.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2023 року у справі №140/7022/23, у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 року у справі №280/1276/23; № 160/12669/23. 
Як зауважив Верховний Суд у своїй постанові від 08 червня 2023 року у справі №380/5977/21 у зразковій справі правовідносини стосувались майбутнього внесення персональних даних до Реєстру, та предметом розгляду у такій справі було порушене право мати паспорт у альтернативній формі особи, яка не надавала згоду на обробку персональних даних.
Згідно висновків викладених у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2022 року у справі №380/6916/20, в подібних правовідносинах, суд вказав, що: «… законодавство України є загальнодоступне, перед набранням чинності будь яким законодавчим актом передує його офіційне опублікування, а незнання законодавства не позбавляє прав та не звільняє від обов`язків, які особа на себе бере, добровільно з власної ініціативи подаючи заяву до компетентних органів для оформлення будь-яких документів, сплативши при цьому адміністративний збір за адміністративну послугу.».
23.07.2026 р. ОСОБА_5 звернулася із заявою (вх. №С-62/6/1214-26 від 23.07.2026), складеною в довільній формі до Відділу №5 у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області з проханням оформити паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року у зв`язку з реєстрацією шлюбу та зміною прізвища. До заяви було долучено: копію паспорта громадянина України ОСОБА_1 , копію свідоцтва про шлюб, копію РНОКПП, та фотокартки розміром 3,5х 4,5 см. у кількості 2 шт, а також копію талона електронної черги до Відділу №5 у м.Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області на 23 липня 2026 року на 14:00.
Відповідно до вимог закону про звернення громадян, Відділом №5 у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області за вих. №1214-3316/1214-26 від 28.07.2026 було розглянуто вищезазначену заяву ОСОБА_5 і надано лист-відповідь щодо порядку оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року відповідно до норм чинного законодавства.
Лист Відділу №5 у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області не є рішеннями суб`єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки носять роз`яснювальний характер щодо дотримання законодавчо встановленого порядку звернення за адміністративною послугою.
Також відповідач послався на практику Верховного Суду у справах щодо обміну паспорта громадянина України у зв`язку з зміною прізвища, зокрема у постанові Верховного Суду від 19 березня 2025 року по справі №300/5845/23 зазначено: «… матеріалами справи підтверджено, що унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі вже сформований під час оформлення позивачкою паспорта громадянина України для виїзду за кордон серія та номер НОМЕР_2 , виданого 14 листопада 2016 року (а.с.43). Також позивачку було вдруге документовано біометричним паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_3 , виданим 24 жовтня 2017 року, на підставі особистої заяви-анкети позивачки №7309049 від 12 жовтня 2017 року, де вкотре позивачка надала згоду на внесення інформації до ЄДДР (а.с.44). Відповідно до статті 10 Закону №5492-VI унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі залишається незмінним при всіх наступних операціях у реєстрі, а отже при оформлені позивачкою паспорта у формі ID-картки повторно формуватися не буде. Отже, фактично у Реєстрі вже містяться персональні дані позивачки та їй присвоєно унікальний номер запису в цьому Реєстрі, який є незмінним. З підстав наведеного убачається, що позивачка є особою, яка самостійно звернулася із заявою щодо внесення її персональних даних до реєстру та надала згоду на їх обробку з формуванням цифрового ідентифікатора та вже не може побоюватися настання негативних наслідків в майбутньому, оскільки відповідна подія уже відбулася у минулому за її згодою. З огляду на альтернативний вибір, зроблений позивачкою під час оформлення нею паспорта громадянина України для виїзду за кордон, надавши при цьому згоду на обробку персональних даних засобами ЄДДР, та з огляду на те, що в Реєстрі відносно позивачки вже сформовано унікальний номер запису, колегія суддів доходить висновку, що небажання позивачки отримати паспорт у формі ID-картки є необґрунтованим та суперечливим, отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки жодним чином не порушує права позивачки та в будь-якому разі не є втручанням у її приватне і сімейне життя. З вказаного також слід дійти висновку про відсутність порушень статті 8 Конвенції, відповідно до якої кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.».
Використання ОСОБА_1 паспорта громадянина України для виїзду за кордон, при виготовленні якого було надано згоду на обробку персональних даних та було присвоєно УНЗР, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить що отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки жодним чином не порушує права позивачки та не є втручанням у її приватне та сімейне життя.
У встановленому законодавством порядку із заявою про оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області не зверталася. Будь-які рішення в межах компетенції ГУ ДМС у Дніпропетровській області стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не приймалися.
За вх. №С-62/6/1214-26 від 23.07.2026 зареєстрована саме заява ОСОБА_1 , яка була розглянута листом за вих. №1214-3316/1214-26 від 28.07.2026 Відділом №5 у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області.
На підставі вищевикладеного, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
01.09.2026 позивачем надано відповідь на відзив, в якій зазначено таке.
Заява Позивача від 23.07.2026 була зареєстрована Відділом №5 у місті Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області за вх. № С-62/6/1214-26 від 23.07.2026. У відзиві Відповідач ідентифікує лист, наданий за результатом розгляду цієї заяви, як вих. №1214-3316/1214-26 від 28.07.2026. Саме результат розгляду заяви Позивача від 23.07.2026 та викладена у зазначеному листі позиція про неможливість оформлення паспорта-книжечки без попереднього рішення суду є предметом цього спору.
У заяві Позивач повідомила, що після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_2 та у зв`язку з цим просила здійснити обмін належного їй паспорта громадянина України зразка 1994 року. Таким чином, звернення Позивача не було абстрактним запитом про роз`яснення законодавства. Воно містило чітко визначене прохання про вчинення конкретної адміністративної дії — обмін наявного паспорта у зв`язку зі зміною прізвища із збереженням форми паспортної книжечки зразка 1994 року.
Довільна форма заяви не свідчить про неналежність звернення – питання форми заяви безпосередньо досліджене Верховним Судом у постанові від 19.11.2025 у справі №160/24804/24, яка також стосувалася ГУ ДМС України в Дніпропетровській області та обміну паспорта-книжечки після одруження і зміни прізвища. У пунктах 57– 59 цієї постанови Верховний Суд встановив, що форма заяви, яка раніше була затверджена наказом МВС №320 від 13.04.2012, втратила чинність разом із зазначеним наказом, а іншої встановленої МВС форми заяви для реалізації пункту 17 Положення №2503-XII немає. Верховний Суд дійшов висновку, що заява довільної форми, яка за своїм змістом відображає волевиявлення особи на отримання паспорта зразка 1994 року, відповідає вимогам пункту 17 Положення №2503-XII. Заява Позивача від 23.07.2026 однозначно містить саме таке волевиявлення
Відповідач обґрунтовує свою позицію положеннями Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС від 06.06.2019 №456, відповідно до якого для оформлення паспорта зразка 1994 року подається, зокрема, рішення суду. Однак Верховний Суд уже дослідив саме цю правову конструкцію у справі №160/24804/24.
У пунктах 52– 53 постанови від 19.11.2025 Верховний Суд погодився з висновком, що Тимчасовий порядок №456, виходячи з його суті та змісту, не може застосовуватися до правовідносин особи, яка на момент звернення ще не має рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити паспорт зразка 1994 року. Верховний Суд зазначив, що до таких правовідносин має застосовуватися Положення №2503-XII. Інший підхід створює замкнену ситуацію: особі повідомляють, що для оформлення документа необхідно спочатку отримати рішення суду, але після звернення до суду ДМС стверджує, що попередня відповідь не є відмовою та судовому контролю не підлягає. Такий підхід фактично позбавляв би особу можливості отримати саме те судове рішення, на обов`язковості якого наполягає Відповідач.
Лист Відділу №5 має оцінюватися виходячи з його змісту та фактичного результату розгляду заяви - за результатом її розгляду паспорт не був оформлений, а у фінальній частині відповіді Позивачу прямо повідомлено, що для документування паспортом громадянина України зразка 1994 року їй необхідно надати рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ГУ ДМС оформити і видати паспорт у формі книжечки.
У пункті 65 постанови Верховного Суду від 19.11.2025 у справі №160/24804/24 за подібних обставин Верховний Суд прямо зазначив, що орган ДМС фактично відмовив особі у видачі паспорта-книжечки через відсутність відповідного рішення суду. У пункті 66 цієї ж постанови Верховний Суд вказав на необхідність надати правову оцінку листам-відповідям ГУ ДМС. Так само у постанові від 25.04.2024 у справі №300/5054/23 Верховний Суд наголосив на необхідності встановити фактичний характер відповіді органу — чи вирішує вона питання особи по суті та чи породжує відповідні правові наслідки. У цій справі після подання Відповідачем копії самої заяви та копії своєї відповіді фактичний результат розгляду звернення є очевидним: прохання про обмін паспорта не було реалізовано, а його реалізацію поставлено у залежність від попереднього рішення суду.
Неповнота документів не була зазначена Відповідачем як фактична причина ненадання паспорта.
Позивач не заперечує інформацію Відповідача про те, що під час оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон у 2018 році відомості про Позивача були внесені до Єдиного державного демографічного реєстру та їй сформовано УНЗР. Позов також не містить вимог про видалення УНЗР, знищення даних ЄДДР, визнання незаконним попереднього оформлення закордонного паспорта чи заборону подальшої обробки вже внесених до Реєстру даних.
Відповідач обґрунтовано звертає увагу суду на постанову Верховного Суду від 19.03.2025 у справі №300/5845/23. Позивач не заперечує релевантність цієї постанови.
Позивач у цій справі не будує свої вимоги на твердженні, що її дані ще ніколи не оброблялися або що оформлення ID-картки вперше створить УНЗР. Водночас між справою №300/5845/23 та цією справою існує істотна фактична відмінність. Із встановлених Верховним Судом обставин справи №300/5845/23 вбачається, що безпосередньо у письмовій відповіді-відмові ДМС від 18.07.2023 орган уже посилався на попереднє оформлення біометричного закордонного паспорта, згоду на обробку персональних даних та наявність сформованого УНЗР як на аргументи відмови. Натомість у відповіді Відділу №5 на заяву Позивача від 23.07.2026 відсутнє будь-яке посилання на наявність УНЗР, закордонний паспорт 2018 року чи попередню згоду Позивача на обробку даних як на підставу ненадання паспорта-книжечки.
Єдиною конкретно сформульованою умовою у цій відповіді є необхідність попередньо надати рішення суду. Відомості про УНЗР та закордонний паспорт були додатково використані Відповідачем уже під час судового спору, зокрема з посиланням на лист Відділу паспортизації від 21.08.2026.
Постанова Верховного Суду у справі №300/5845/23 не вирішувала питання про допустимість застосування Тимчасового порядку №456 до особи, яка ще не має судового рішення, у тому ж фактичному контексті, який пізніше був безпосередньо розглянутий Верховним Судом у пунктах 52– 53 постанови від 19.11.2025 у справі №160/24804/24
Позивач не стверджує, що постанова від 19.11.2025 є остаточним рішенням Верховного Суду про задоволення аналогічного позову: Верховний Суд скасував постанову апеляційного суду та направив справу на новий апеляційний розгляд. Водночас викладені в ній правові висновки щодо застосовного нормативного порядку, форми заяви та необхідності оцінки фактичної відмови є безпосередньо релевантними до обставин цієї справи.
Твердження відзиву щодо внутрішньої ID-картки не підтверджене наведеними самим Відповідачем відомостями.
Матеріалами, поданими самим Відповідачем разом із відзивом, підтверджено, що: заява Позивача про обмін паспорта у зв`язку зі зміною прізвища була отримана та зареєстрована Відділом №5 23.07.2026; заява однозначно містила волевиявлення на обмін наявного паспорта з оформленням паспорта у формі книжечки зразка 1994 року; у заяві зазначені як додатки паспортні документи, свідоцтво про шлюб, РНОКПП та дві фотокартки; заява була розглянута ДМС; у наданій за результатом її розгляду відповіді не зазначено неповноту документів чи наявність УНЗР як фактичну причину ненадання паспорта; фактичною умовою, повідомленою Позивачу, стала необхідність попереднього отримання рішення суду про зобов`язання ДМС оформити паспорт-книжечку.
Твердження відзиву про відсутність належного звернення та виключно роз`яснювальний характер наданої відповіді не узгоджуються з наведеними обставинами та власними документами Відповідача. При вирішенні спору позивач просить суд врахувати правові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 25.04.2024 у справі №300/5054/23, від 19.03.2025 у справі №300/5845/23 та від 19.11.2025 у справі №160/24804/24, з урахуванням конкретних фактичних обставин кожної із цих справ.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 72-77,90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов наступного.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , 21.06.2026 уклала шлюб з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відомостями з паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , картки платника податків, відповіддю № 3343579 від 18.09.2026 з Єдиного державного демографічного реєстру, свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .
23.07.2026 ОСОБА_5 звернулася із заявою (вх. №С-62/6/1214-26 від 23.07.2026), складеною в довільній формі до Відділу №5 у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області з проханням оформити паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року у зв`язку з реєстрацією шлюбу та зміною прізвища. 
До заяви було додано: копію паспорта громадянина України зразка 1994 року, копію свідоцтва про шлюб, копію РНОКПП, дві фотокартки розміром 3,5х 4,5 см, а також копію талона електронної черги до Відділу №5 у м. Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області на 23 липня 2026 року на 14:00.
Листом Відділу № 5 у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 28.07.2026 № 1214-3316/1214-26 повідомлено позивачку про наслідки розгляду її заяви:
«..07.09.2019 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 3 квітня 2019 р. № 398 «Про внесення змін до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302», якою доповнено пункт 3 постанови № 302 абзацом такого змісту: «Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року».
На виконання абзацу п`ятого пункту 3 постанови № 302 наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.06.2019 № 456 затверджено Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України (далі – Тимчасовий порядок).
Відповідно до пункту 2 розділу IV Тимчасового порядку для обміну паспорта заявник подає:
1) заяву;
2) рішення суду;
3) паспорт, що підлягає обміну;
4) дві (три – у разі одержання паспорта, який обмінюється в іншому територіальному підрозділі ДМС) фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см;
5) платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита (у разі обміну паспорта у зв`язку із непридатністю для користування) або оригінал документа про звільнення від його сплати;
6) документи, що підтверджують обставини (крім обміну паспорта з причин непридатності його використання), на підставі яких паспорт підлягає обміну. Видані компетентними органами іноземної держави документи, що подаються для оформлення паспорта, засвідчуються в установленому законодавством порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та подаються з перекладом українською мовою, вірність якого засвідчується нотаріально;
7) довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб);
8) посвідчення про взяття на облік бездомних осіб, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб).
У разі обміну паспорта, оформленого територіальним підрозділом ДМС, який припинив діяльність або тимчасово не здійснює свої повноваження, заявник додатково подає всі наявні документи, у тому числі документи, що містять фотозображення особи.
Відтак, з метою документування паспортом громадянина України зразка 1994 року необхідно надати рішення суду, засвідчене в установленому законодавством порядку, що набрало законної сили, про зобов`язання ГУ ДМС у формі книжечки зразка 1994 року на Ваше ім`я та документи, перелік яких визначено розділом IV Тимчасового порядку.
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і відзив учасників справи, суд виходить з такого.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" від 20.11.2012 року № 5492-VI (далі - Закон № 5492-VI) документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються, зокрема, на: 1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України.
Згідно частин першої-п`ятої статті 14 Закону №5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом.
Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.
Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації.
Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.
Як визначено частиною першою статті 21 Закону № 5492 паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.
На підставі ч. 3 ст. 13 Закону №5492-VI, паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.
Відповідно до частини другої статті 21 Закону № 5492 кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.
На підставі пунктів 3, 5, 7, 8 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-XII (далі - Положення №2503-XII), бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення. Паспортна книжечка являє собою зшиту в накидку нитками обрізну книжечку розміром 88х125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. Записи, вклеювання фотокарток і відмітки у паспорті здійснюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.
Водночас, пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" від 25.03.2015 року №302 (далі - Постанова №302) затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України, що додається.
На підставі пункту 2 Постанови №302 із застосуванням засобів Реєстру запроваджено:
- з 1 січня 2016 року оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог п. 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-XII;
- з 1 листопада 2016 року оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.
Пунктом 131 Постанови №302 передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься інформація, зокрема: біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи.
Згідно із частиною сьомою статті 16 Закону № 5492 уповноважений суб`єкт має право відмовити заявникові у видачі документа у разі, якщо:
1) за видачею документа звернувся заявник, який не досяг шістнадцятирічного віку, або представник особи, який не має документально підтверджених повноважень на отримання документа;
2) заявник вже отримав документ такого типу, який є дійсним на день звернення (крім випадків, зазначених у ч.7 цієї статті);
3) заявник не надав усіх документів та інформації, необхідних для оформлення і видачі документа;
4) дані, отримані з бази даних розпорядника Реєстру, не підтверджують інформацію, надану заявником.
У рішенні про відмову у видачі документа, яке доводиться до відома заявника у порядку і строки, встановлені законодавством, мають зазначатися підстави відмови. Особа має право звернутися до уповноваженого суб`єкта з повторною заявою у разі зміни або усунення обставин, через які їй було відмовлено у видачі документа.
Рішення про відмову у видачі документа може бути оскаржено особою в адміністративному порядку або до суду.
Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII затверджено Положення про паспорт громадянина України та Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон.
Відповідно до пункту 3 Положення № 2503-XII (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 5 Положення № 2503-ХІІ встановлено, що паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88х125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок.
Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта.
Відповідно до пункту 6 Положення № 2503-ХІІ передбачено, що у верхній частині лицьового боку обкладинки зроблено напис «Україна», нижче - зображення Державного герба України, під ним - напис «Паспорт».
На внутрішньому лівому боці обкладинки у центрі - зображення Державного прапора України, нижче - напис «Паспорт громадянина України».
На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою.
Перша сторінка або перший аркуш після внесення до них відповідних записів та вклеювання фотокартки можуть бути заклеєні плівкою. У разі заклеювання плівкою усього аркуша записи та фотокартка печатками не засвідчуються.
Третя, четверта, п`ята і шоста сторінки призначені для фотокарток, додатково вклеюваних до паспорта, а сьома, восьма і дев`ята - для особливих відміток. На десятій сторінці робляться відмітки про сімейний стан власника паспорта, на одинадцятій - шістнадцятій - про реєстрацію постійного місця проживання громадянина.
На прохання громадянина до паспорта може бути внесено (сьома, восьма і дев`ята сторінки) на підставі відповідних документів дані про дітей, групу крові і резус-фактор, згоди або незгоди на посмертне донорство анатомічних матеріалів.
На внутрішньому правому боці обкладинки надруковано витяг з цього Положення.
Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється.
Відповідно до приписів пункту 8 Положення № 2503-ХІІ термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.
Згідно з пунктом 16 Положення № 2503-XII обмін паспорта провадиться у разі: зміни (переміни) прізвища, імені або по батькові; встановлення розбіжностей у записах; непридатності для користування.
Згідно з пунктом 17 Положення № 2503-XII для обміну паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; паспорт, що підлягає обміну; дві фотокартки розміром 35Ч45 мм.
Для обміну паспорта у зв`язку із зміною (переміною) прізвища, імені чи по батькові або встановленням розбіжностей у записах подаються також документи, що підтверджують ці обставини.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України №456 від 06.06.2019 року, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.0.2019 року за №620/33591, затверджено Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України (далі - Тимчасовий порядок №456), який визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року (далі паспорт) особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (далі рішення суду), засвідчене в установленому законодавством порядку.
Паспорт оформлюється з використанням бланка паспорта громадянина України зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 1994 року № 353 «Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України» (пункт 2 розділу І Тимчасового порядку).
Пунктом І розділу ІV Тимчасового порядку встановлено, що обмін паспорта здійснюється в разі:
1) зміни прізвища, імені, по батькові, дати та/або місця народження;
2) установлення розбіжностей у записах (невідповідність записів, зроблених у паспорті, записам в інших документах);
3) непридатності паспорта для користування (паспорт/фотокартка має потертості (та/або відсутня її частина), що не дають змогу візуально ідентифікувати особу, прочитати прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, ким виданий паспорт, підпис посадової особи та дату видачі, пошкодження перфорованої серії та номера, що не дає змогу встановити реквізити паспорта, виправлення, підчистки окремих літер у персональних даних / найменуванні органу / штампах/печатках або інші чинники, які впливають на цілісність документа.
Відповідно до пункту 2 розділу ІV Тимчасового порядку для обміну паспорта заявник подає:
1) заяву;
2) рішення суду;
3) паспорт, що підлягає обміну;
4) дві (три - у разі одержання паспорта, який обмінюється в іншому територіальному підрозділі ДМС) фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см;
5) платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита (у разі обміну паспорта у зв`язку із непридатністю для користування) або оригінал документа про звільнення від його сплати;
6) документи, що підтверджують обставини (крім обміну паспорта з причин непридатності його використання), на підставі яких паспорт підлягає обміну. Видані компетентними органами іноземної держави документи, що подаються для оформлення паспорта, засвідчуються в установленому законодавством порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та подаються з перекладом українською мовою, вірність якого засвідчується нотаріально;
7) довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб);
8) посвідчення про взяття на облік бездомних осіб, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб).
У разі обміну паспорта, оформленого територіальним підрозділом ДМС, який припинив діяльність або тимчасово не здійснює свої повноваження, заявник додатково подає всі наявні документи, у тому числі документи, що містять фотозображення особи.
Рішення про оформлення паспорта приймається територіальним підрозділом ДМС за результатами проведених перевірок (пункт 6 розділу ІV Тимчасового порядку).
В контексті спірних правовідносин суд зазначає наступне.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постановах від 28.05.2020 у справі № 826/17201/17, від 23.11.2023 у справі № 360/5184/19 суб`єкт владних повноважень не може обґрунтовувати правомірність рішення, що оскаржується, іншими обставинами, ніж ті, що зазначені безпосередньо в документі, що оскаржується. За іншого підходу суб`єкт владних повноважень міг би самостійно та довільно змінювати (доповнювати) обґрунтування своїх дій (рішень) після їх вчинення (ухвалення), що не сумісне з принципами правової визначеності та належного урядування. У зв`язку з цим адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності («виправдання» свого рішення).
У зв`язку з наведеним суд не приймає інші посилання представника відповідача, викладені у відзиві, які не стали підставою для відмови у обміні паспорта громадянина України у зв`язку зі зміною прізвища, виходячи зі змісту листа від 28.07.2026 № 1214-3316/1214-26.
Так, звернення позивачки з заявою довільного зразка, наявність в неї паспорту громадянина України для виїзду за кордон не стали підставою для відмови в обміні паспорту.
Як свідчить лист відповідача, ОСОБА_1 відмовлено у видачі паспорту у вигляді книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ, оскільки нею не надано рішення суду, яке набрало законної сили.
Інших підстав відмови у видачі паспорта зразка 1994 року відповідь не містить.
Водночас, вказівка відповідача щодо необхідності подання рішення суду, стосується тих випадків, коли оформлення та видача паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснюється особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, засвідчене в установленому законодавством порядку, що в даному випадку не могло мати місце без попереднього звернення позивача з заявою про обмін паспорта громадянина України у формі книжечки та отримання відповідного рішення.
Таким чином, Тимчасовий порядок не може бути застосовано у спірних правовідносинах, оскільки на дату подання документів відсутнє на користь позивача рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.
Тобто, до спірних правовідносин має бути застосоване Положення № 2503-ХІІ, а не Тимчасовий порядок № 456.
Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, сформованими у постанові від 19.11.2025 у справі № 160/24804/24.
Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Рішення відповідача, прийняте за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 23.07.2026 про обмін паспорта громадянина України у зв`язку зі зміною прізвища, оформлене листом від 28.07.2026 № 1214-3316/1214-26, не відповідає критеріям, встановленим пунктами 1, 3, 4-6, 8 частини другої статті 2 КАС України, тому рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, оформлене листом від 28.07.2026 № 1214-3316/1214-26, прийняте за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 23.07.2026 про обмін паспорта громадянина України у зв`язку зі зміною прізвища, зареєстровану за вх. №С-62/6/1214-26 від 23.07.2026, є протиправним та підлягає скасуванню.
Позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області оформити та видати позивачу паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII, із зазначенням прізвища після державної реєстрації шлюбу — ОСОБА_3 , до задоволення не належать у зв`язку з їх передчасністю – так, суб`єкт владних повноважень, який уповноважений Законом вирішувати питання зокрема щодо обміну паспорта громадянина України у зв`язку зі зміною прізвища не надавав жодної оцінки наявності підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , виходячи з норм Положення № 2503-ХІІ, а обмежився виключно ненаданням позивачем судового рішення для обміну паспорта відповідно до Тимчасового порядку № 456.
Щодо посилань сторін на різноманітні постанови Верховного Суду, суд зауважує, що такі постанови мають бути релевантними до спірних правовідносин, які склалися виключно у зв`язку з застосуванням відповідачем Тимчасового порядку № 456 при розгляді заяви позивача, а не Положення № 2503-ХІІ, яке мало бути застосовано. 
Питання наявності чи відсутності у позивача релігійних чи інших переконань, у зв`язку з якими вона не бажає отримувати ID-картку, попереднього отримання нею паспорта громадянина для виїзду за кордон, тощо не досліджувалося відповідачем, тому постанови Верховного Суду, які прийняті за інших фактичних обставин справ, не можуть бути застосовані судом при вирішення цього спору.
Щодо способу захисту порушеного права позивача суд зазначає таке.
Стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: […] визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; […].
Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
В рамках адміністративного судочинства:
дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;
бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;
рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).
Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2015 року по справі № П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим (№ рішення в ЄДРСР 54398764).
Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:
- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);
- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);
- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);
- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).
Згідно із загальними засадами права, дії суб`єкта владних повноважень це активна поведінка суб`єкта владних повноважень, а бездіяльність це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень. Як дії, так і бездіяльність можуть мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, оформлене листом від 28.07.2026 № 1214-3316/1214-26, прийняте за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 23.07.2026 про обмін паспорта громадянина України у зв`язку зі зміною прізвища, зареєстровану за вх. №С-62/6/1214-26 від 23.07.2026;
- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.07.2026 про обмін паспорта громадянина України у зв`язку зі зміною прізвища, зареєстровану за вх. №С-62/6/1214-26 від 23.07.2026, з прийняттям обґрунтованого рішення за наслідками розгляду.
Щодо обов`язку відповідача належним чином розглянути заяву ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне зазначити, що доводи відповідача, викладені у відзиві, про невідповідність такої заяви формі (заява подана у довільній формі) є безпідставними.
Так, реалізація права особи на отримання паспорта громадянина України, незалежно від його форми, здійснюється шляхом подання заяви до компетентного органу разом із об`єктивно необхідними для цього документами. 
Подібна правова позиція відображена у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 821/1974/17, від 26 червня 2019 року у справі № 0840/3992/18, від 19 липня 2019 року у справі № 2340/2876/18, від 25 липня 2019 року у справі № 807/85/18, від 07 серпня 2019 року у справі № 520/11053/18, від 29 листопада 2019 року у справі № 260/1414/18, від 10 грудня 2020 року у справі № 240/575/20.
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. “Руїз Торія проти Іспанії” (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.
Позивачкою сплачено судовий збір у сумі 1064,96 грн.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно із частиною восьмою статті 139 КАС України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
З огляду на те, що позовні вимоги належать до задоволення частково, а спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, судовий збір в розмірі 1064,96 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. В. Липинського, будинок 7, код ЄДРПОУ 37806243) про визнання протиправною відмови та зобов`язання оформити і видати паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, оформлене листом від 28.07.2026 № 1214-3316/1214-26, прийняте за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 23.07.2026 про обмін паспорта громадянина України у зв`язку зі зміною прізвища, зареєстровану за вх. №С-62/6/1214-26 від 23.07.2026.
Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.07.2026 про обмін паспорта громадянина України у зв`язку зі зміною прізвища, зареєстровану за вх. №С-62/6/1214-26 від 23.07.2026, з прийняттям обґрунтованого рішення за наслідками розгляду.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1064,96 (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 коп.) грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Г. Секірська