КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Єдиний унікальний номер справи № 357/7549/25 Головуючий у суді першої інстанції - Кошель Б.І.
Номер провадження № 22-ц/824/8730/2026 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Яворського М.А.,
суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря - Марченко А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 2026 року, ухвалене під головуванням судді Кошель Б.І., у місті Біла Церква, у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня №1» про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі,-
ВСТАНОВИВ:
У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня №1» про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, в якому просив: визнати наказ №222-к від 10 квітня 2025 року КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №1» незаконним, протиправним та скасувати його, поновити його на посаді інженера з охорони праці, та уповноваженим з антикорупційної діяльності за сумісництвом КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №1»; зобов`язати роботодавця сплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він працював інженером з охорони праці за основним місцем роботи (наказ №420-к від 18 серпня 2021 року) та уповноваженим з антикорупційної діяльності за сумісництвом (наказ № 221-к від 31 травня 2023 року) на КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №1». 
У серпні 2024 року відбулося представлення нового керівника підприємства Ревунця Р.Г . Колектив підприємства був проти саме такого призначення, про що було написано у зверненні до власника підприємства - Білоцерківської міської ради та меру міста Біла Церква. Він був одним з тих, хто виступав проти вільного трактування порядку при призначенні нового керівника підприємства. 
03 вересня 2024 року, після відпустки, він доповів керівнику підприємства про стан справ з охорони праці та стан корупції на підприємстві. В той день керівник повідомив, що має намір скоротити посаду інженера з охорони праці та запропонував йому звільнитися. 
На виконання своїх обов`язків, як уповноваженого з антикорупційної діяльності, 14 жовтня 2024 року позивач звернувся до прокуратури м. Біла Церква з заявою про викриття корупційних схем, а саме незаконного збагачення у вигляді незаконних високих заробітних плат, що отримує адміністрація комунального підприємства. За його заявою відкрите кримінальне провадження і зараз проводиться досудове розслідування. 
Також позивач зазначає, що 25 листопада 2024 року його запросила до свого кабінету начальник відділу кадрів і вручила йому наказ №570-к від 25 листопада 2024 року, в якому йому оголосили догану за цілий ряд правопорушень трудової дисципліни. 
10 лютого 2025 року він звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду з позовною заявою про визнання наказу №570-к від 25 листопада 2024 року про оголошення догани, незаконним та протиправним та скасувати догану. 
02 квітня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд своїм рішенням в справі №357/661/25 провадження №2/357/1847/25, визнав наказ №570-к від 25 листопада 2024 року про оголошення догани незаконним та протиправним. На сьогоднішній день рішення суду керівником підприємства Ревунцем Р.Г. не виконано. Не оголошено на підприємстві наказ про зняття догани, а також не виплачена за рішенням суду грошова сума. 
10 лютого 2025 року, 13 лютого 2025 року та 08 квітня 2025 року позивач звертався із заявами до керівника підприємства про відпустку, у задоволенні яких йому було безпідставно відмовлено. 
09 квітня 2025 року він написав заяву про звільнення за власним бажанням. В той день Ревунець Р.Г. відмовився на його прохання поставити резолюцію на заяву про звільнення за власним бажанням. 
09 квітня 2025 року він отримав травму та 10 квітня 2022 року звернувся до травмпункту лікарні №2 ім. Сімашко, його було направлено на лікарняний. 14 квітня 2025 року він відкликав заяву про звільнення за власним бажанням.
17 квітня 2025 року позивач отримав поштою відправлений наказ датований 10 квітня 2025 року за №222-к про звільнення його із основної посади та посади за сумісництвом згідно із пунктом 2 ст. 40 КЗпП, в якому вказано, що його звільнили за браком знань і за прийняття непрофесійних рішень. 
Позивач вважає, що №222-к від 10 квітня 2025 року є незаконний, бо з 10 квітня 2025 року до 24 квітня 2025 року він перебував на лікарняному. 
Наказ №224-к від 11 квітня 2025 року про внесення змін до наказу від 10 квітня 2025 року за №222-к, який він отримав поштою, був відправлений 14 квітня 2025 року. 
Позивач вказує, що наказ від 10 квітня 2025 року про звільнення є незаконний, оскільки він перебував на лікарняному, а наказ від 11 квітня 2025 року за №224-к це документ, в якому написано завідомо неправдиві відомості. 
Роботодавцем не було дотримано вимог КЗпП України щодо порядку притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Письмові пояснення у нього не витребовувалися.
Висновок про невідповідність його кваліфікаційним вимогам не підтверджений належними доказами.
Тим більше, що Білоцерківський міськрайонний суд 02 квітня 2025 року скасував догану, оголошену з тих же самих підстав, за яких його звільнили. 28 квітня 2025 року за вирішенням трудового спору він звернувся до комісії з трудових спорів підприємства. 
29 квітня 2025 року виконуючий обов`язки голови комісії з трудових спорів Штика А.Ю. звернувся до керівника підприємства з листом, в якому просив керівника Ревунця Р.Г. надати до комісії всі документи, що стосуються його звільнення.
30 квітня 2025 року наказом керівника Ревунця Р.Г. комісію з трудових спорів на підприємстві ліквідовано. Він був головою комісії з трудових спорів. Відповідно до законодавства звільнення члена виборного органу можливо лише за згодою цього органу. Згоду на звільнення позивача профспілка не надавала.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 2026 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та задовольнити його позовні вимоги, поновивши його на посаді інженера з охорони праці КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» та уповноваженого з антикорупційної діяльності КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» за сумісництвом.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, посилаючись на висновок аудиту Білоцерківської міської ради щодо неправомірного суміщення посад інженера з охорони праці та уповноваженого з антикорупційної діяльності, не надав належної оцінки положенням трудового законодавства, якими розмежовано поняття сумісництва та суміщення посад.
Вказує, що його було призначено на посаду уповноваженого з антикорупційної діяльності саме за сумісництвом, на підставі окремого наказу від 31 травня 2023 року, з окремою оплатою праці, що підтверджується розрахунковими листками та іншими доказами у справі.
Водночас Типове положення про службу охорони праці містить заборону саме щодо виконання функцій у порядку суміщення посад, однак не встановлює заборони на роботу за сумісництвом у вільний від основної роботи час.
Крім того, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у нього конфлікту інтересів, посилаючись на частину четверту статті 64 Закону України «Про запобігання корупції», оскільки у рішенні не зазначено, у чому саме полягає такий конфлікт, не встановлено наявності приватного інтересу та не наведено належних доказів його існування.
Відповідачем не доведено його належність до кола суб`єктів, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».
Вказує, що наведені судом обставини щодо нібито неправомірного сумісництва та наявності конфлікту інтересів не підпадають під підстави, передбачені пунктом 2 статті 40 КЗпП України, та самі по собі не свідчать про його недостатню кваліфікацію чи неможливість належного виконання ним трудових обов`язків.
Згідно з наказом про звільнення від 10 квітня 2025 року, підставами для його звільнення визначено висновок відділу внутрішнього контролю та аудиту Білоцерківської міської ради, а також його службові та доповідні записки. При цьому, у вказаному висновку аудиту відсутні будь-які висновки щодо недостатньої кваліфікації.
Водночас суд поклав в основу рішення висновок аудиту компанії «ГЕФЕСТ», який не був зазначений у наказі про звільнення як підстава звільнення та первісно не подавався відповідачем як доказ у справі, а був долучений лише як додаток до відзиву.
Суд першої інстанції безпідставно поклав на нього відповідальність за не проведення атестації робочих місць та медичних оглядів, не врахувавши, що обов`язок щодо організації та проведення атестації покладається на роботодавця та відповідну комісію, тоді як він, згідно посадової інструкції, лише бере участь у такій роботі.
Крім того, його не було залучено до проведення аудиту з охорони праці та не ознайомлено з його результатами під підпис до звільнення, а пояснення з приводу встановлених порушень у нього не відбирались, що суперечить вимогам трудового законодавства щодо порядку застосування заходів реагування та звільнення працівника.
Суд не надав оцінки дотриманню роботодавцем встановленого КЗпП України порядку притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, зокрема не встановив, чи витребовувалися у нього письмові пояснення щодо нібито порушень посадових обов`язків.
Крім того, висновок суду про невідповідність рівня його знань кваліфікаційним вимогам не підтверджений належними доказами, оскільки перевірка знань з питань охорони праці здійснюється у спеціальному порядку, а відповідні документи про проходження навчання та допуски містяться в матеріалах справи.
30 березня 2026 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника КНП Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня №1» - Ревунця Р.Г., відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.
Заперечуючи проти доводів, викладених у апеляційній скарзі вказує, що позивачем не наведено обставин та не подано належних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції або підтверджували заявлені вимоги. Натомість матеріали справи містять звіт аудиту ТОВ «Експертно-Технічна компанія «ГЕФЕСТ», яким встановлено неналежне виконання позивачем трудових обов`язків інженера з охорони праці, зокрема недоліки у функціонуванні системи управління охороною праці, недотримання вимог щодо інструктажів, медичних оглядів, атестації робочих місць та перевірки знань.
Зазначений аудит, проведений відповідно до вимог статті 13 Закону України «Про охорону праці», є належним і допустимим доказом та підтверджує причинно-наслідковий зв`язок між неналежним виконанням позивачем трудових обов`язків і прийнятим роботодавцем рішенням про звільнення.
Встановлені аудитом порушення свідчать про недодержання позивачем вимог статті 139 КЗпП України, а тому підстави для скасування рішення суду відсутні.
Під час розгляду справи судом досліджено оригінал звіту аудиту ТОВ «Експертно-Технічна компанія «ГЕФЕСТ» № 04-2025 та підтверджуючі документи щодо його проведення й оплати. Позивачем не наведено належних та предметних заперечень щодо викладених у ньому недоліків стану охорони праці.
Також досліджено висновок Відділу внутрішнього контролю та аудиту Білоцерківської міської ради від 13 березня 2025 року № 16.4-13, яким встановлено порушення порядку введення та зайняття посади уповноваженого з антикорупційної діяльності, зокрема призначення позивача на цю посаду за сумісництвом без належного попереднього оформлення відповідних рішень підприємства.
При апеляційному розгляді справи позивач у справі ОСОБА_1 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення позову з підстав, зазначених в позовній заяві та мотивів, викладених в апеляційній скарзі. Крім того, просив суд апеляційної інстанції в разі задоволення позову про поновлення на роботі та скасування наказу про звільнення також стягнути із відповідача у справі на його користь середньомісячну заробітну плату за період із дати звільнення по дату винесення судом апеляційної інстанції рішення суду.
Представники відповідача Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня №1» Ревунець Р.Г. та Овчаренко Д.К. заперечили щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просили залишити її без задоволення, мотивуючи свої заперечення тим, що доводи, на які посилається апелянт не спростовують обставин, які були встановлені судом першої інстанції при розгляді справи та висновків, викладених у рішенні суду. Вважають, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства, просили залишити його без змін. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 представників відповідача у справі Ревунця Р.Г. та Овчаренка Д.К., дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд першої інстанції встановив, що 01 вересня 2021 року позивач ОСОБА_1 був прийнятий на посаду інженера з охорони праці ( провідного фахівця ) з 01 вересня 2021 року з посадовим окладом згідно штатного розпису, про що свідчить наказ КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» від 18 серпня 2021 року за № 420-к.
Відповідно до витягу з наказу від 31 травня 2023 року за № 221-к, ОСОБА_1 , інженера з охорони праці, з 01.06.2023 на 0,5 ставки зараховано уповноваженим з антикорупційної діяльності за сумісництвом на КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1».
10 квітня 2025 року генеральним директором КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №1» було винесено наказ за №222-к «Про звільнення ОСОБА_1 із основної посади та із займаної посади за сумісництвом», відповідно до якого, у зв`язку з невчасним і неякісним виконанням посадових обов`язків, прийняттям непрофесійних рішень, браком достатніх знань у сфері охорони праці, законодавства у сфері запобігання корупції та відповідно до Висновку відділу внутрішнього контролю та аудиту Білоцерківської міської ради «Про результати позапланової перевірки результатами КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №1» з питань організації оплати праці (штатна дисципліна, оплата праці, нарахування на заробітну плату тощо) за період з 01.01.2022 по 31.12.2024» щодо неправомірного сумісництва посад інженера з охорони праці та уповноваженого з антикорупційної діяльності, ОСОБА_1 , інженера з охорони праці, звільнено за пунктом 2 статті 40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації. ОСОБА_1 , уповноваженого з антикорупційної діяльності за внутрішнім сумісництвом звільнено за пунктом 2 статті 40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації.
Відповідно до наказу від 11 квітня 2025 року за №224-к «Про внесення змін до наказу від 10.04.2025 р. №222-к «Про звільнення ОСОБА_1 із основної посади та із займаної посади за сумісництвом», у зв`язку із відкритим листком непрацездатності №16888610-2031323982 ОСОБА_1 , керуючись ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» №2136-ІХ 15.03.2022 зі змінами, внесено зміни в п.п. 1.1., 1.2. п. 1 наказу від 10.04.2025 р. №222-к «Про звільнення ОСОБА_1 із основної посади та із займаної посади за сумісництвом» в частині дати звільнення, а саме: дата звільнення ОСОБА_1 є першим робочим днем наступним за днем закінченням тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність.
З трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 вбачається, що 24.04.2025 р. було зроблено відповідний запис про звільнення на підставі наказу №222-к від 10.04.2025 та наказу №224-к від 11.04.2025.
Згідно листа в.о. голови комісії з трудових спорів від 01.05.2025 КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №1», 28.04.2025 позивач звернувся до комісії з трудових спорів. зі скаргою про незаконне звільнення за ознакою п. 2 ст. 40 КЗпП. 29.04.2025 виконуючий обов`язки голови комісії з трудових спорів звернувся до керівника підприємства з листом в якому просив керівника надати до комісії всі документи, що стосуються звільнення ОСОБА_1 та 30.04.2025 наказом керівника Ревунця Р.Г. комісію з трудових спорів на підприємстві ліквідовано.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.04.2025 р. у справі №357/661/25, яке набрало законної сили 05.05.2025, визнано незаконним та скасовано наказ генерального директора Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 1» від 25.11.2024 за № 570-к «Про оголошення догани інженеру з техніки безпеки ОСОБА_1 »
Також судом першої інстанції при розгляді справи було встановлено, що КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №1» звернулася до ТОВ «Експертно-Технічна компанія «ГЕФЕСТ» з листом про проведення аудиту та 10 квітня 2025 року ТОВ «Експертно-Технічна компанія «ГЕФЕСТ» було надано Звіт за результатами проведеного аудиту стану охорони праці та безпеки промислового виробництва суб`єкта господарювання КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №1» за № 04-2025, у відповідності до якого за результатами проведеного Аудиту з охорони праці та безпеки промислового виробництва встановлено, зокрема: інженер з охорони праці ОСОБА_1 своїми діями не сприяв функціонуванню системи управління охороною праці (СУОП). Система управління охороною праці (СУОП) в лікарні не діє; оперативний контроль стану охорони праці на робочих місцях, передбачений СУОП, інженером з охорони праці не проводився; нормативно-правові документи з охорони праці, що діють в лікарні, розроблені не якісно й з порушенням. Інструкції не дійсні; не розроблена Програма вступного інструктажу з охорони праці; робітники, що виконують роботи підвищеної небезпеки, не пройшли перевірку знань з охорони праці й мають бути відсторонені від роботи; не проведені медогляди працівникам в 2024 році, які працюють в шкідливих умовах праці. Акти визначення професій працівників й Списки працівників, які повинні проходити медогляди (первинні і періодичні), не погоджені центральним міжрегіональним управлінням Держпраці; атестація робочих місць за умовами праці проведена частково з порушенням вимог; Декларація відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з охорони праці не дійсна; інженер з охорони праці не провів атестацію робочих місць і медоглядів персоналу, що обслуговує ліфти і стерилізатори (об`єкти підвищеної безпеки), внаслідок чого отримано висновок експертизи про неспроможність КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» забезпечити дотримання вимог законодавства з питань охорони праці та завдано шкоди підприємству на суму 34 944 гривень; рівень знань інженера з охорони праці не відповідає кваліфікаційним вимогам, що передбачені посадовою інструкцією.
Крім того, згідно висновку Відділу внутрішнього контролю та аудиту Білоцерківської міської ради від 13.03.2025 за № 16.4-13 про результати позапланової перевірки КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» з питань організації оплати праці (штатна дисципліна, оплата праці, нарахування на заробітну плату тощо) за період з 01.01.2022 по 31.12.2024, виявлено, зокрема, наступне: штатним розписом станом на 01 травня 2023 року вводиться посада - уповноважений з антикорупційної діяльності. Наказом від 31 травня № 221-к на 0,5 ставки за сумісництвом на посаду уповноважений з антикорупційної діяльності (далі - Уповноважений) зараховується інженер з охорони праці ОСОБА_1 . Пунктом 1.2 Типового положення про службу охорони праці, затвердженого наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці від 15.11.2004 року № 255 (далі - Типове положення №255) встановлено, що на основі Типового положення № 255, з урахуванням специфіки виробництва та видів діяльності, чисельності працівників, умов праці та інших факторів роботодавець розробляє і затверджує Положення про службу охорони праці відповідного підприємства, визначає структуру служби охорони праці, її чисельність, основні завдання, функції та права її працівників відповідно до законодавства.
Суд першої інстанції вирішуючи спір за позовом ОСОБА_1 та відмовляючи у задоволенні поданого ним позову мотивував своє рішення, тим, що згідно статті 15 Закону України «Про охорону праці» та пунктом 1.4 Типового положення № 255 на підприємстві з кількістю працюючих менше 50 осіб функції служби охорони праці можуть виконувати в порядку сумісництва особи, які мають відповідну підготовку.
Тобто, за вказаних вище обставин, на підприємстві функція служби охорони праці, зокрема інженера з охорони праці, може бути покладена на працівника, прийнятого на роботу за трудовим договором у порядку сумісництва. Водночас, на підприємстві з кількістю працюючих 50 і більше осіб інженер з охорони праці не може працювати за сумісництвом.
Також, пунктом 5.5 Типового положення № 255 встановлено, що працівники служби охорони праці не можуть залучатися до виконання функцій і завдань, не передбачених Законом України «Про охорону праці» і цим Типовим положенням.
Пунктом 1.7 розділу 1 Посадової інструкції інженера з охорони праці КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» передбачено, що інженер з охорони праці не може залучатися до виконання функцій і завдань не передбачених Законом України «Про охорону праці», «Положенням про службу охорони праці» та системою управління охороною праці на підприємстві.
Частиною 1 статті 64 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 року № 1700-VII (далі - Закон № 1700) визначено, що Уповноважений є посадовою особою юридичної особи, що призначається відповідно до законодавства про працю керівником юридичної особи або її учасниками (засновниками) у порядку, передбаченому ухваленою антикорупційною програмою.
Також, частиною 4 статті 64 Закону № 1700 встановлено - несумісною з діяльністю Уповноваженого є робота на посадах, зазначених у пункті 1 частини першої статті 3 цього Закону, а також будь-яка інша діяльність, яка створює реальний чи потенційний конфлікт інтересів з діяльністю юридичної особи.
Отже, даючи оцінку вище вказаним нормам права, суд першої інстанції виснував, що забороняється інженеру з охорони праці працювати за суміщенням на інших посадах у підприємствах з кількістю працюючих 50 і більше. 
Як було встановлено судом, 01 вересня 2021 року позивач ОСОБА_1 був прийнятий на посаду інженера з охорони праці та 31 травня 2023 року його зараховано уповноваженим з антикорупційної діяльності за сумісництвом на КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1». На підставі наказу від 10 квітня 2025 року за №222-к позивача було звільнено із основної посади та із займаної посади за сумісництвом на підставі пунктом 2 статті 40 КЗпП України, у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації.
Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Відповідачем надано доповідну записку начальника відділу кадрів, адресовану генеральному директору КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №1» від 10 квітня 2025 року про відсутність посад, на які можна було б перевести ОСОБА_1 .
Враховуючи вище викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем доведено факт неналежного виконання трудових обов`язків позивачем внаслідок недостатньої кваліфікації, що підтверджується матеріалами справи та Звітом ТОВ «Експертно-Технічна компанія «ГЕФЕСТ», а тому відсутні правові підстави для задоволення позову, адже звільнення позивача відбулося з дотриманням норм трудового законодавства України.
Перевіряючи доводи позивача про те, що не допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця в період його тимчасової непрацездатності та без попередньої згоди виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, суд першої інстанції зазначив, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 3034, 38, 39, 41, 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 р. № 2136-IX (далі Закон № 2136) визначено, що у період дії воєнного стану допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця у період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці (крім відпустки у зв`язку вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку) із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.
Також, ч. 2 ст. 5 Закон № 2136 визначено, що у період дії воєнного стану норми статті 43 Кодексу Законів про працю України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів.
Згідно з пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 2136 главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
З огляду на вищевикладене, положення Закону № 2136, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.
Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня №1» про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі не підлягають до задоволення.
Позовні вимоги щодо стягнення з Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня №1» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.
Апеляційний суд не може погодитися із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на наступне.
Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (частини перша та шоста статті 43 Конституції України).
Відповідно до статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Згідно зі статтею 4 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року № 3933-XII, трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.
За змістом пункту 2 статті 9 наведеної вище Конвенції, щоб тягар доведення необґрунтованого звільнення не лягав лише на працівника, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 Конвенції, лежить на роботодавцеві.
Пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню роботи.
Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
Невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі - це документально підтверджена неможливість продовжувати виконання роботи працівником за умови, що така робота потребує певної кваліфікації чи стану здоров`я.
Суд може визнати звільнення працівника таким, що відповідає закону, якщо встановить, що воно здійснене на підставі фактичних даних, які підтверджують, що через недостатню кваліфікацію працівник не може належним чином виконувати покладені на нього трудові обов`язки, а від переведення на іншу роботу відмовився. Висновок суду про недостатність у особи кваліфікації, що перешкоджає належним чином виконувати посадові обов`язки, не може ґрунтуватися лише на матеріалах атестаційної комісії й показаннях свідків за відсутності інших об`єктивних даних щодо недостатньої кваліфікації, якими можуть бути, зокрема, документи, звіти, плани, доповідні та інші докази неякісного чи неналежного виконання трудових обов`язків.
Роботодавцеві надано право самостійно визначати, чи відповідає працівник роботі, на яку його прийнято. Висновок роботодавця про невідповідність працівника роботі має бути обґрунтованим і документально підтвердженим.
У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пункту 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 654/941/17 зазначено, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України свідчить, що підставою для розірвання трудового договору згідно з пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України є саме виявлена невідповідність працівника займаній посаді.
Суд може визнати звільнення працівника таким, що відповідає закону, якщо встановить, що воно здійснене на підставі фактичних даних, які підтверджують, що через недостатню кваліфікацію працівник не може належним чином виконувати покладені на нього трудові обов`язки, а від переведення на іншу роботу відмовився. Висновок суду про недостатність у особи кваліфікації, що перешкоджає належним чином виконувати посадові обов`язки, не може ґрунтуватися лише на матеріалах атестаційної комісії й показаннях свідків за відсутності інших об`єктивних даних щодо недостатньої кваліфікації, якими можуть бути, зокрема, документи, звіти, плани, доповідні та інші докази неякісного чи неналежного виконання трудових обов`язків (постанови Верховного Суду від 30 травня 2018 року в справі № 297/3092/15-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 202/4496/17, від 13 квітня 2020 року в справі № 753/5610/17, від 18 травня 2022 року в справі № 212/2982/21).
У постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 219/9462/20 викладено правовий висновок, що для звільнення працівника за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України необхідною умовою є встановлення, що неналежне виконання працівником трудових обов`язків було результатом недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, що свідчать про відсутність вини працівника в неналежному виконанні трудових обов`язків і не може бути підставою для його звільнення за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України. Обставини, які свідчать про вину працівника, не можуть наводитися як аргумент, що обґрунтовує необхідність звільнення за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України. Якщо власник має докази винного неналежного виконання трудових обов`язків працівником з його вини, він вправі притягнути його до дисциплінарної відповідальності, зокрема у виді звільнення з роботи на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
Згідно зі статтею 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Професійна етика формулює систему моральних норм, принципів і стандартів, які діють у специфічних умовах взаємовідносин людей у сфері визначеної професії, враховуючи очікування і запити суспільства щодо певної професії, а також окреслення меж професійної діяльності та професійної компетенції з метою якісного виконання посадових обов`язків, забезпечення результатів та формування авторитету й репутації і працівника, і роботодавця.
Так, із матеріалів справи вбачається, що 01 вересня 2021 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду інженера з охорони праці (провідного фахівця) з 01 вересня 2021 року з посадовим окладом згідно штатного розпису, про що свідчить запис у трудовій книжці позивача (пункт 46) в частині наказу КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» від 18 серпня 2021 року за № 420-к (а.с.30, 105 т.1).
Відповідно до витягу з наказу від 31 травня 2023 року за № 221-к, ОСОБА_1 , інженера з охорони праці, з 01 червня 2023 року на 0,5 ставки зараховано уповноваженим з антикорупційної діяльності за сумісництвом на КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» (а.с. 7 т.1) .
10 квітня 2025 року генеральним директором КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №1» Р.Ревунцем було винесено наказ за №222-к «Про звільнення ОСОБА_1 із основної посади та із займаної посади за сумісництвом». При цьому підставою для звільнення позивача зазначено :
- невчасне і неякісне виконанням посадових обов`язків;
-  прийняттям непрофесійних рішень;
-  брак достатніх знань у сфері охорони праці, законодавства у сфері запобігання корупції; 
- та відповідно до висновку відділу внутрішнього контролю та аудиту Білоцерківської міської ради «Про результати позапланової перевірки результатами КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №1» з питань організації оплати праці (штатна дисципліна, оплата праці, нарахування на заробітну плату тощо) за період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2024 року» щодо неправомірного сумісництва посад інженера з охорони праці та уповноваженого з антикорупційної діяльності, ОСОБА_1 , інженера з охорони праці,
-  виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації. ОСОБА_1 , уповноваженого з антикорупційної діяльності за внутрішнім сумісництвом звільнено за пунктом 2 статті 40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації (а.с. 8 т.1) .
Відповідно до наказу від 11 квітня 2025 року за №224-к «Про внесення змін до наказу від 10.04.2025 р. №222-к «Про звільнення ОСОБА_1 із основної посади та із займаної посади за сумісництвом», у зв`язку із відкритим листком непрацездатності №16888610-2031323982 ОСОБА_1 , керуючись ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» №2136-ІХ 15.03.2022 зі змінами, внесено зміни в п.п. 1.1., 1.2. п. 1 наказу від 10.04.2025 р. №222-к «Про звільнення ОСОБА_1 із основної посади та із займаної посади за сумісництвом» в частині дати звільнення, а саме: дата звільнення ОСОБА_1 є першим робочим днем наступним за днем закінченням тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність (а.с. 9 т.1).
Суд першої інстанції, погоджуючись із вказаним рішення роботодавця у своєму рішення зазначив, що відповідачем доведено факт неналежного виконання трудових обов`язків позивачем внаслідок недостатньої кваліфікації, що підтверджується матеріалами справи та Звітом ТОВ «Експертно-Технічна компанія «ГЕФЕСТ», а тому відсутні правові підстави для задоволення позову, адже звільнення позивача відбулося з дотриманням норм трудового законодавства України.
Однак даний висновок суду першої інстанції не повністю відповідає обставинам справи. 
Так, відповідіно до ст. 13 Закону України « Про охорону праці» Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.
З цією метою роботодавець забезпечує функціонування системи управління охороною праці, а саме:
- створює відповідні служби і призначає посадових осіб, які забезпечують вирішення конкретних питань охорони праці, затверджує інструкції про їх обов`язки, права та відповідальність за виконання покладених на них функцій, а також контролює їх додержання;
- розробляє за участю сторін колективного договору і реалізує комплексні заходи для досягнення встановлених нормативів та підвищення існуючого рівня охорони праці;
- забезпечує виконання необхідних профілактичних заходів відповідно до обставин, що змінюються;
- впроваджує прогресивні технології, досягнення науки і техніки, засоби механізації та автоматизації виробництва, вимоги ергономіки, позитивний досвід з охорони праці тощо;
- забезпечує належне утримання будівель і споруд, виробничого обладнання та устаткування, моніторинг за їх технічним станом;
- забезпечує усунення причин, що призводять до нещасних випадків, професійних захворювань, та здійснення профілактичних заходів, визначених комісіями за підсумками розслідування цих причин;
- організовує проведення аудиту охорони праці, лабораторних досліджень умов праці, оцінку технічного стану виробничого обладнання та устаткування, атестацій робочих місць на відповідність нормативно-правовим актам з охорони праці в порядку і строки, що визначаються законодавством, та за їх підсумками вживає заходів до усунення небезпечних і шкідливих для здоров`я виробничих факторів;
- розробляє і затверджує положення, інструкції, інші акти з охорони праці, що діють у межах підприємства (далі - акти підприємства), та встановлюють правила виконання робіт і поведінки працівників на території підприємства, у виробничих приміщеннях, на будівельних майданчиках, робочих місцях відповідно до нормативно-правових актів з охорони праці, забезпечує безоплатно працівників нормативно-правовими актами та актами підприємства з охорони праці;
- здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використанням засобів колективного та індивідуального захисту, виконанням робіт відповідно до вимог з охорони праці;
- організовує пропаганду безпечних методів праці та співробітництво з працівниками у галузі охорони праці;
- вживає термінових заходів для допомоги потерпілим, залучає за необхідності професійні аварійно-рятувальні формування у разі виникнення на підприємстві аварій та нещасних випадків.
Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Аналіз вище вказаної статті свідчить, що саме на роботодавця покладений обов`язок організовувати проведення аудиту охорони праці, лабораторних досліджень умов праці, оцінку технічного стану виробничого обладнання та устаткування, атестацій робочих місць на відповідність нормативно-правовим актам з охорони праці в порядку і строки, що визначаються законодавством, та за їх підсумками вживає заходів до усунення небезпечних і шкідливих для здоров`я виробничих факторів; розробляти і затверджувати положення, інструкції, інші акти з охорони праці, що діють у межах підприємства (далі - акти підприємства), та встановлюють правила виконання робіт і поведінки працівників на території підприємства, у виробничих приміщеннях, на будівельних майданчиках, робочих місцях відповідно до нормативно-правових актів з охорони праці, забезпечує безоплатно працівників нормативно-правовими актами та актами підприємства з охорони праці.
А статтею 15 вказаного Закону передбачено, що спеціалісти служби охорони праці у разі виявлення порушень охорони праці мають право: видавати керівникам структурних підрозділів підприємства обов`язкові для виконання приписи щодо усунення наявних недоліків, одержувати від них необхідні відомості, документацію і пояснення з питань охорони праці; вимагати відсторонення від роботи осіб, які не пройшли передбачених законодавством медичного огляду, навчання, інструктажу, перевірки знань і не мають допуску до відповідних робіт або не виконують вимог нормативно-правових актів з охорони праці; зупиняти роботу виробництва, дільниці, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва у разі порушень, які створюють загрозу життю або здоров`ю працюючих; надсилати роботодавцю подання про притягнення до відповідальності працівників, які порушують вимоги щодо охорони праці. Припис спеціаліста з охорони праці може скасувати лише роботодавець.
Згідно до п.1.2 (в інструкції зазначено 1.1) посадової інструкції інженера з охорони праці (провідного фахівця) КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №1» затвердженої наказом Головного лікаря КПН БМР «Білоцерківська міська лікарня №1» №264 від 30 листопада 2021 року передбачено, що навчання та перевірка знань з питань охорони праці інженера з охорони праці проводяться в установленому законодавством порядку під час прийняття на роботу та періодично через кожні три роки (а.с.106 т.1).
Пунктом 4 вказаної посадової інструкції визначені функціональні обов`язки інженера з охорони праці : розробляє спільно з керівниками відділень та служб підприємства комплексні заходи для досягнення встановлених нормативів та підвищення існуючого рівня охорони праці, плани програми поліпшення умов праці, запобігання виробничому травматизму, професійним захворюванням, надає організаційно-методичну допомогу у виконанні запланованих заходів; готує проекти наказів з питань охорони праці і вносить їх на розгляд головному лікарю; проводить спільно з представниками відділень та служб і за участю представників професійної спілки перевірки дотримання працівниками вимог нормативно-правових актів з охорони праці; складає звітність з охорони праці за встановленими формами; проводить з працівниками вступний інструктаж з питань охорони праці; веде облік та проводить аналіз причин виробничого травматизму, професійних захворювань, аварій, заподіяної ними шкоди; забезпечує належне оформлення і зберігання документації з питань охорони праці, а також своєчасну передачу їх до архіву для тривалого зберігання згідно з установленим порядком; складає за участю завідувачів відділень та служб лікарні перелік професій, посад і видів робіт, на які повинні бути розроблені інструкції охорони праці (безпеки) праці, що діють в межах лікарні, надає методичну допомогу під час їх розроблення; інформує працівників про основні вимоги законів, інших нормативно- правових актів та актів з охорони праці, що діють у межах лікарні.
Як вбачається із матеріалів справи інженером з охорони праці КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №1» в межах виконання наданих йому посадовою інструкцією повноважень та з метою виконання положень Закону України «Про охорону праці» був складений список працівників , які підлягають періодичним медичним оглядам КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №1» у 2025 році та поданий 11 жовтня 2024 року керівнику установи для затвердження ( а.с. 129 т.1). 
Крім того, в межах наданих позивачу повноважень подавалися службові доповідні щодо необхідності проведення атестації робочих місць працівників установи: економіста, бухгалтера, начальника відділу кадрів, інспектора відділу кадрів, юриста, секретаря, техніка, слюсаря по ремонту газового устаткування, електромонтера з обслуговування електроустаткування. При цьому зауважувалося що на підприємстві є робочі місця на яких жодного разу не проводилася атестація робочого місця (сторож, водій, заступники керівника підприємства, керівники структурних підрозділів. При цьому ОСОБА_1 просив ухвалити рішення по атестації робочих місць вказаних вище, що фактично відповідало вимогам статей 13, та 15 Закону України «Про охорону праці». Зазначений лисі зареєстрований у вхідній кореспонденції установи 15 листопада 2024 року за вх. номером 255 (а.с. 96). 
Разом із тим, належних заходів для реалізації вказаних заходів керівником підприємства вжито не було. 
Крім того, із наданих позивачем письмових доказів вбачається, що ним як інженером з охорони праці в межах наданих йому посадовою інструкцією повноважень подавалися генеральному директору КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №1» Ревунцю Р.Г. службові доповідні: 
- 13 вересня 2024 року щодо необхідності проведення атестації робочих місць рентгенологічному відділенні (а.с. 149);
- 16 вересня 2024 року щодо необхідності проходження навчання керівником підприємства (а.с. 150);
- 14 жовтня 2024 року подано список працівників, які повинні проходити щорічні медичні огляди , а також акт визначення категорії працівників , які підлягають попередньому ( періодичним) медичним оглядам КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №1» у 2025 році ( а.с 129-140, 151 т.1);
- 05 листопада 2024 року було подано службову доповідну щодо проведення щорічних медичних оглядів (а.с. 153 т.1);
- 18 листопада 2024 року щодо оплати навчання з охорони праці та необхідності оплатити рахунки та пройти навчання з охорони праці (а.с. 154 т.1);
- 27 грудня 2024 року подано службову записку про подачу на затвердження керівнику установи планів роботи на 2025 рік із п`ятьма додатками (а.с. 156 т.1); 
- 20 березня 2025 року також подано службову записку щодо необхідності прийняття рішення керівником установи з атестації робочих місць за умовами праці в кардіологічному відділені та надано договір для прийняття рішень щодо проведення вимірювання для занесення отриманих даних до карти умов праці (а.с. 157 т.1);
- Крім того в матеріалах справи містять і інші доповідні записки та та пояснення з приводу виконання позивачем покладених на нього обов`язків згідно до посадової інструкції ( а.с.1-18 т.2).
Всі вище вказані письмові документи пройшли внутрішню вхідну реєстрацію у КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №1», та свідчать про те, що позивач у справі ОСОБА_1 виконував на покладені на нього посадові обов`язки в якості інженера охорони праці. 
Також позивачем у справі було подано керівнику установи - КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №1» службову доповідну 29 січня 2025 року із якої вбачається, що позивач як інженер з охорони праці звертав увагу керівника підприємства на те, що ним у минуло році (2024 р.) були подані три службові доповідні записки, в яких він просив підписати договори та оплатити навчання з охорони праці, на що отримав відмови. Наслідком чого на на дату подання вказаної доповідної записки на підприємстві не було жодного працівника в якого б не були прострочені посвідчення з охорони праці. Крім того він керівника установи, що в КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №1» не утворена комісія з перевірки знань на підприємстві; не перезатвердженні всі інструкції з охорони праці; не утворена комісія з атестації робочих місць; не проводився щорічний медичний огляд; не затверджені списки працівників, які підлягають періодичним медичним оглядам КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №1» у 2025 році; не видано наказу про відповідальних осіб з охорони праці в структурних підрозділах підприємства та інші накази з охорони праці (а.с. 18-19 т.2).
Як вбачається із матеріалів справи лише 26 лютого 2025 року наказом №56 були внесені зміни до наказу №73 від 01 березня 2024 року «Про постійно діючу комісію з атестації робочих місць за умовами праці» (а.с. 20 т.2). 
Згідно до ст. 16 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що на підприємстві з метою забезпечення пропорційної участі працівників у вирішенні будь-яких питань безпеки, гігієни праці та виробничого середовища за рішенням трудового колективу може створюватися комісія з питань охорони праці.
Комісія складається з представників роботодавця та професійної спілки, а також уповноваженої найманими працівниками особи, спеціалістів з безпеки, гігієни праці та інших служб підприємства відповідно до типового положення, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони праці.
Доказів щодо створення у КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №1» відповідної комісії з з перевірки знань в сфері охорони праці не надано. 
Разом із тим, постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на роботодавця (стаття 160 КЗпП України).
Відповідно до частин другої, третьої, шостої статті 18 Закону України "Про охорону праці" працівники, зайняті на роботах з підвищеною небезпекою або там, де є потреба у професійному доборі, повинні щороку проходити за рахунок роботодавця спеціальне навчання і перевірку знань відповідних нормативно-правових актів з охорони праці. Перелік робіт з підвищеною небезпекою затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони праці. Не допускаються до роботи працівники, у тому числі посадові особи, які не пройшли навчання, інструктаж і перевірку знань з охорони праці.
Згідно з пунктом 3.1 Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці, затвердженого наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці від 26 січня 2005 року № 15 (далі - Типове положення № 15), працівники під час прийняття на роботу і в процесі роботи, а також учні, курсанти, слухачі та студенти під час трудового і професійного навчання проходять на підприємстві за рахунок роботодавця інструктажі, навчання та перевірку знань з питань охорони праці, надання домедичної допомоги потерпілим від нещасних випадків, а також правил поведінки у разі виникнення аварії. 
Перед перевіркою знань з питань охорони праці на підприємстві для працівників організується навчання: лекції, семінари та консультації. Перевірка знань працівників з питань охорони праці проводиться за нормативно-правовими актами з охорони праці, додержання яких входить до їхніх функціональних обов`язків. Перевірка знань працівників з питань охорони праці на підприємстві здійснюється комісією з перевірки знань з питань охорони праці підприємства, склад якої затверджується наказом (розпорядженням) роботодавця. Головою комісії призначається керівник підприємства або його заступник, до службових обов`язків яких входить організація роботи з охорони праці, а в разі потреби створення комісій в окремих структурних підрозділах їх очолюють керівник відповідного підрозділу чи його заступник. До складу комісії підприємства входять спеціалісти служби охорони праці, представники юридичної, виробничих, технічних служб, представник профспілки або уповноважена найманими працівниками особа з питань охорони праці. До складу комісії підприємства можуть залучатися страхові експерти з охорони праці відповідного робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та викладачі охорони праці, які проводили навчання. Комісія вважається правочинною, якщо до її складу входять не менше трьох осіб. Перелік питань для перевірки знань з охорони праці працівників, з урахуванням специфіки виробництва, складається членами комісії та затверджується роботодавцем. Формою перевірки знань з питань охорони праці працівників є тестування, залік або іспит. Тестування проводиться комісією за допомогою технічних засобів (автоекзаменатори, модульні тести тощо), залік або іспит - за екзаменаційними білетами у вигляді усного або письмового опитування (пункти 3.7, 3.8, 3.9, 3.11, 3.12 Типового положення № 15).
Пунктами 3.15, 3.16, 3.18 Типового положення № 15 передбачено, що при незадовільних результатах перевірки знань з питань охорони праці працівники протягом одного місяця повинні пройти повторне навчання і повторну перевірку знань. Не допускаються до роботи працівники, у тому числі посадові особи, які не пройшли навчання, інструктаж і перевірку знань з питань охорони праці. Відповідальність за організацію і здійснення інструктажів, навчання та перевірку знань працівників з питань охорони праці покладається на роботодавця.
Згідно з пунктами 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 Типового положення № 15 посадові особи та інші працівники, безпосередньо зайняті на роботах, зазначених у Переліку робіт з підвищеною небезпекою, затвердженому наказом Держнаглядохоронпраці України від 26 січня 2005 року № 15, та Переліку робіт, де є потреба у професійному доборі, затвердженому наказом МОЗ та Держнаглядохоронпраці України від 23 вересня 1994 року № 263/121, проходять спеціальне навчання і перевірку знань відповідних нормативно-правових актів з охорони праці. Спеціальне навчання з питань охорони праці може проводитись як безпосередньо на підприємстві, так і навчальним центром. У разі здійснення професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації безпосередньо на підприємстві спеціальне навчання з питань охорони праці є складовою зазначеної професійної підготовки. Спеціальне навчання з питань охорони праці проводиться роботодавцем на підприємстві за навчальними планами та програмами, які розробляються з урахуванням конкретних видів робіт, виробничих умов, функціональних обов`язків працівників і затверджуються наказом (розпорядженням) роботодавця. Перевірка знань з питань охорони праці після проведення спеціального навчання здійснюється, зокрема комісією підприємства (якщо навчання проводилось безпосередньо на підприємстві).
Суд першої інстанції, вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 підставою правомірності прийняття відповідачем рішення про звільнення позивача із займаної посади інженера з охорони праці послався на те, що КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №1» звернулася до ТОВ «Експертно-Технічна компанія «ГЕФЕСТ» з листом про проведення аудиту та 10 квітня 2025 року ТОВ «Експертно-Технічна компанія «ГЕФЕСТ» було надано Звіт за результатами проведеного аудиту стану охорони праці та безпеки промислового виробництва суб`єкта господарювання КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №1» за № 04-2025, у відповідності до якого за результатами проведеного Аудиту з охорони праці та безпеки промислового виробництва встановлено факт неналежного виконання трудових обов`язків позивачем внаслідок недостатньої кваліфікації, що підтверджується матеріалами справи та Звітом ТОВ «Експертно-Технічна компанія «ГЕФЕСТ», а тому суд дійшов висновку проте, що відсутні правові підстави для задоволення позову, адже звільнення позивача відбулося з дотриманням норм трудового законодавства України. 
Перевіряючи доводи апелянта в цій частині колегія суддів враховує наступне. 
Так відповідно до наказу №222-к від 10 квітня 2025 року КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №1», підставою для звільнення позивача у справі зазначено: невчасне та неякісне виконання посадових обов`язків, прийняття непрофесійних рішень, брак достатніх знань у сфері охорони праці, законодавства у сфері запобігання корупції та висновок відділу внутрішнього контролю та аудиту Білоцерківської міської ради, а також незаконне сумісництво посад інженера з охорони праці та уповноваженого з антикорупційної діяльності.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що позивач у справі невчасно та неякісно виконував посадові обов`язків, а також, що ним всупереч посадовій інструкції інженера з охорони праці самостійно приймалися рішення, які за своєю суттю є непрофесійними. З цього приводу роботодавцем не призначалися службові розслідування за наслідками яких б були ухвалені відповідні рішення роботодавця.
Крім того, як вбачається із рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2025 року у цивільній справі №357/661/25 судом було задоволено позов  ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 1» про визнання незаконним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення та визнано незаконним та скасовано наказ генерального директора Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 1» від 25 листопада 2024 року за № 570-к «Про оголошення догани інженеру з техніки безпеки ОСОБА_1 ». Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 у вказаній справі суд першої інстанції виснував, що наказ про накладення на позивача дисциплінарного стягнення не відповідає вимогам трудового законодавства, зокрема оскаржуваний наказ від 25.11.2024 за № 570-к про оголошення догани ОСОБА_1 не містить вказівки та в ньому не конкретизовано яке порушення трудової дисципліни було допущено ним та за які саме дії або бездіяльність його притягнуто до відповідальності у вигляд догани, в якій день та о якій годині мало місце порушення, натомість міститься посилання на декілька порушень, які є різними за змістом, не містить він і нормативного посилання на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності. Така прогалина, допущена у наказі, не може бути усунута шляхом надання відповідачем документів які передували складання наказу про винесення догани.
Суд апеляційної інстанції, перевіряючи доводи апелянта в частині правомірності звільнення його із займаної посади за пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України - «у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації» колегія суддів враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі № 654/941/17 (провадження № 61-576сво18) зазначено, що "тлумачення пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України свідчить, що підставою для розірвання трудового договору згідно пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України є саме виявлена невідповідність працівника займаній посаді".
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2022 року у справі № 219/9462/20 (провадження № 61-19414св21) зазначено, що "для звільнення працівника за пунктом 2 статті 40 КЗпП України необхідною умовою є встановлення, що неналежне виконання працівником трудових обов`язків було результатом недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, що свідчать про відсутність вини працівника в неналежному виконанні трудових обов`язків і не може бути підставою для його звільнення за пунктом 3 статті 40 КЗпП України".
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року у справі № 212/2982/21 (провадження № 61-2483св22) зроблено висновок, що "суд може визнати звільнення працівника за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України правильним, якщо встановить, що воно здійснене на підставі фактичних даних, які підтверджують недостатній рівень знань працівника з питань охорони праці під час складання ним відповідного іспиту". 
У постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14 наведено правовий висновок, що "за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом". 
Отже, суд може визнати правильним звільнення працівника відповідно до пункту 2 статті 40 КЗпП України, який повторно не склав іспиту з питань охорони праці, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу або відмови працівника від такого переведення. Проте наявність законної підстави для звільнення працівника, за наявності спору про звільнення, не звільняє роботодавця від тягаря доведення додержання порядку такого звільнення, зокрема, що воно здійснене на підставі фактичних даних, які підтверджують недостатній рівень знань працівника з питань охорони праці під час складання ним відповідного іспиту. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
У справі, що переглядається, встановлено, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо здійснення роботодавцем заходів передбачених статтями, 16, 18 Закону України "Про охорону праці" та пунктом 3.1 Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці, затвердженого наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці від 26 січня 2005 року № 15 в частині, що стосується створення на підприємстві комісія з питань охорони праці до повноважень якої і віднесено проведення навчання та перевірки знань працівників установи в тому числі і позивача, як інженера з питань охорони праці.
Посилання судом першої інстанції на дотримання роботодавцем вимог трудового законодавства при винесенні оспорюваного наказу №222-к від 10 квітня 2025 року та обґрунтування законності вказаного наказу Звітом за результатами проведеного аудиту стану охорони праці та безпеки промислового виробництва суб`єкта господарювання Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 1» №04-2025 складеного ТОВ «Експертно-технічна компанія «Гефест» , на думку колегії суддів є необґрунтованим, оскільки відповідно до самого звіту він проведений на підставі Договору від 09 квітня 2025 року №4 укладеного із відповідачем у вказаній справі та відображає стан дотримання роботодавцем нормативних актів з питань охорони праці, на що не одноразово звертав увагу в своїх доповідних записках і позивач у справі. Даний звіт складаний на протязі одного робочого дня за відсутності позивача, який перебував в цей час на лікарняному, та без отримання від нього відповідних пояснень та без отримання від нього документів підприємства з питань охорони праці, які ним готувалися та подавалися на затвердження керівнику установи. Крім того сам Звіт не містить прізвище та інших даних посадової особи, яка здійснювала перевірку дотримання відповідачем умов законодавства з охорони праці, та наявність в неї сертифікату на проведення вказаного виду перевірок що свідчить проте, що даний Звіт не може бути доказом невідповідності позивача займаної ним посади інженера з охорони праці. 
Крім того, відповідно до ст.1 Закону України «Про аудит фінансової звітності та аудиторську діяльність» аудитор - фізична особа, яка підтвердила кваліфікаційну придатність до провадження аудиторської діяльності, має відповідний практичний досвід та зареєстрована у Реєстрі аудиторів та суб`єктів аудиторської діяльності; аудиторська діяльність - незалежна професійна діяльність аудиторів та суб`єктів аудиторської діяльності, зареєстрованих у Реєстрі аудиторів та суб`єктів аудиторської діяльності, з надання аудиторських послуг.
Відповідно до Реєстру аудиторів та суб`єктів аудиторської діяльності ні ТОВ Експертно-технічна компанія «Гефест» ( кодж ЄДРПОУ 40576027), ні ОСОБА_5 не зареєстровані як суб`єкти аудиторської діяльності (аудитори). 
Таким чином, належних та допустимих доказів того, що на час видачі (10 квітня 2025 року) оспорюваного наказу у роботодавця були правові підстави стверджувати, що ОСОБА_1 як інженер з охорони праці мав недостатній рівень знань працівника з питань охорони праці до суду не подано, а дії які ним вчинялися у вигляді подачі керівнику установи відповідних доповідних записок, графіків та іншого свідчать про виконання ним покладених на нього посадовою інструкцією обов`язків, тому визнати законним та обґрунтованим рішення суду першої інстанції, а також оспорюваний позивачем наказ колегія суддів не може. 
Крім того, колегія суддів, перевіряючи доводи апелянта в частині не правомірності звільнення позивача ОСОБА_1 , із посади уповноваженого з антикорупційної діяльності за внутрішнім сумісництвом за пунктом 2 статті 40 КЗпП України за формулювання - у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації враховує, що роботодавцем взагалі не проводилася перевірка знань позивача з питань антикорупційного законодавства, і вказаний висновок не підтверджений відповідними доказами. 
Колегія суддів, надаючи оцінку доводам відповідача, а також висновку Відділу внутрішнього контролю та аудиту Білоцерківської міської ради від 13.03.2025 за № 16.4-13 про результати позапланової перевірки КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» з питань організації оплати праці (штатна дисципліна, оплата праці, нарахування на заробітну плату тощо) за період з 01.01.2022 до 31.12.2024 враховує, що позивач ОСОБА_1 займав посаду інженера з охорони праці КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» як основну посаду, а не за сумісництвом, а посаду уповноваженого з антикорупційної політики за сумісництвом на 0.5 ставки з 01 червня 2023 року.
Посилання на те, що виконання ним обов`язків уповноваженого з антикорупційної політики суперечить положенням частині 4 ст. 64 Закону України «Про запобігання корупції» колегія суддів вважає помилковим, оскільки даною нормою передбачено, що несумісною з діяльністю Уповноваженого є робота на посадах, зазначених у пункті 1 частини першої статті 3 цього Закону, а також будь-яка інша діяльність, яка створює реальний чи потенційний конфлікт інтересів з діяльністю юридичної особи.
Однак ОСОБА_1 не займає посаду, яка визначена у пункті 1 частини першої статті 3 вказаного Закону, належних доказів того, що виконувана ним робота на посаді інженера з охорони праці створює реальний чи потенційний конфлікт інтересів з діяльністю юридичної особи до суду подано не було. 
Крім того, колегія суддів бере до уваги той факт, що позивача звільнено із вказаної посади за п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України з мотивуванням - у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації, разом із тим доказів на предмет перевірки його знань з питань антикорупційного законодавства до суду подано не було, тому і висновок суду щодо дотримання роботодавцем норм КЗпП України його звільненні із вказаної посади є необґрунтованим.  
За змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі в разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.
Відповідно до ч.2 ст. 235 Кодекс законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Оскільки колегія суддів доходить висновку про незаконне звільнення ОСОБА_1 із роботи, тому на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 10 квітня 2025 року по 01 липня 2026 року що становить 320 робочих днів, а середньоденний заробіток позивача гідно довідки №100 виданої КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» 12 грудня 2025 року становить 1053,46 грн, тому до стягнення підлягає сума середнього заробітку у розмірі 337107 грн 20 копійок, з відрахування роботодавцем згідно до  ст. 167, 168 ПК Україниіз вказаної суми установлених законодавством України обов`язкових податків і зборів.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим доказам, судом порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки позивач звільнення від сплати судового збору згідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому витрати у розмірі 8 427,67 грн ( 3371, грн 07 коп за суд першої інстанції та 5 056,60 грн ( 3371,07 х 150%) за апеляційну інстанцію) повинні бути покладені на відповідача у справі. 
Керуючись ст. 235 КЗпП України, ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 2026 року скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити. 
Визнати незаконним та скасувати наказ №222-к, що виданий 10 квітня 2025 року генеральним директором Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня №1» про звільнення ОСОБА_1 із основної посади та із займаної посади за сумісництвом.
Поновити з 10 квітня 2025 року ОСОБА_1 на посаді інженера з охорони праці Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня №1» як основній посаді та на посаду уповноваженого з антикорупційної діяльності за внутрішнім сумісництвом.
Стягнути з Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня №1» ( юридична адреса 09107 м. Біла Церква, Київської області вулиця Ярослава Мудрого, 49 код ЄДРПОУ 24880520) на користь ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 337107,20 грн (триста тридцять сім тисяч сто сім гривень 20 копійок)  з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.
Стягнути з Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня №1» ( юридична адреса 09107 м. Біла Церква, Київської області вулиця Ярослава Мудрого, 49 код ЄДРПОУ 24880520) в дохід держави судовий збір у розмірі 8 427,67 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 09 липня 2026 року. 

Головуючий суддя : М.А.Яворський
Судді : Т.Ц.Кашперська
В.О.Фінагеєв