№ 207/1704/25 
№ 1-кп/207/130/26 

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2026 року Південний районний суд міста Кам`янського у складі :
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №42024121550000029 за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпродзержинська, громадянина України, має середню спеціальну освіту, розлученого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, який перебуває в розпорядженні командира 762 полку охорони Державної спеціальної служби транспорту, у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, та проходячи її в посаді стрільця-помічника гранатометника відділення охорони 2 взводу охорони 2 роти охорони 2 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 12, 14, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1–4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та, не одержавши відповідних дозволів (наказів) начальників (командирів), які за законодавством уповноважені надавати такі дозволи (накази), 28 листопада 2023 року близько 19:20 год., точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, самовільно залишив пункт тимчасової дислокації підрозділу за адресою: с. Приютівка, Олександрійського району, Кіровоградської області (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану), чим протизаконно припинив виконувати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, та проводив час на власний розсуд за місцем свого проживання, що за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, ввірених йому за посадою, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, і був відсутній на військовій службі до 13.03.2025 року, доки його не було затримано працівниками поліції та обрано судом запобіжний захід у виді тримання під вартою, тобто понад три доби, в умовах воєнного стану.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину не визнав та пояснив, що вважає дане кримінальне провадження сфальсифікованим, оскільки отримував від органів правопорядку письмову відповідь про відсутність кримінальних проваджень відносно нього, вважає, що його персональні дані хтось використовує у власних протизаконних інтересах. При цьому фактичні обставини правопорушення як такі не оспорює. Так у судовому засіданні пояснив, що за освітою музикант, навчався у місцевому музичному училищі, 09.03.2022 року призваний на військову службу по мобілізації, пункт тимчасової дислокації підрозділу за адресою: АДРЕСА_2 , де прослужив до жовтня 2022 року, на його запитання відносно строку служби командир повідомив, що служба до перемоги, 22.12.2022 року написав заяву про погіршення фізичного стану і просив про звільнення, командування розпорядилось відвезти його до психіатричної лікарні на обстеження, його провели амбулаторно та повернули його на місце служби, потім він відмовлявся від чергування та від робіт, просив відпустку у січні 2023 року, але йому не дали відпустку, натомість склала декілька протоколів та його було притягнуто судом до адміністративної відповідальності. 06.02.2023 року його знову було направлено до психіатричної лікарні, де його ушпиталили і він проходив стаціонарне обстеження до 02.03.2023 року, ВЛК його визнала придатним до служби, однак із цим він не погоджується. Після припинення обстеження його знову повернули до частини для продовження служби, штрафи він сплачував, кошти списувались з його картки; у червні 2023 року його знову госпіталізували до тієї ж психіатричної лікарні, потім знову ВЛК визнала його придатним до військової служби і він повернувся до частини, і його знову притягнули до адміністративної відповідальності та зменшили грошове утримання, а 08.11.2023 року він знову опинився у тій же лікарні і його обстежували. Після повернення до частини він вирішив, що непридатний для подальшої військової служби та самовільно залишив місце служби і поїхав до м. Кам`янське, там став проживати у гуртожитку по АДРЕСА_3 та працювати у ТОВ “Нова Пошта”. Вважає, що строк його служби закінчився, оскільки він прослужив більше року. Про те, що не має права самовільно залишати місце несення служби, знав. Про залишення місця служби повідомив командира. По прибуттю до м. Кам`янського звертався до лікарів, оскільки мав проблеми з хребтом, а також звертався до кардіоцентру. В березні 2024 року з`ясував, що кримінального провадження відносно нього немає. У грудні 2023 року відвідував місцевий ТЦК, повідомив, що поїхав з місця служби, там йому сказали, що слід повертатись до частини, але він не поїхав, так як погано почував себе, хворіє на остеохондроз, має проблеми кардіологічного характеру. Стверджує, що їздив до військової частини у місто Самар, але там йому сказали повертатись на місце служби. За графіком у листопаді-грудні 2023 року у нього була відпустка, але його не відпустили. 10.01.2025 року його викликав оперуповноважений до ВП № 2 Кам`янського РУП для надання пояснень. Вважає, що має бути проведена нова ВЛК для його обстеження. Також пояснив, що він та його адвокат звертались до різних підрозділів з метою продовження несення ним військової служби, але згоди не отримали. На думку обвинуваченого вчинення ним злочину не доведено, просить закрити провадження за відсутністю складу злочину.

Незважаючи на невизнання своєї причетності до вчинення кримінального правопорушення, вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених судом доказів:
- показаннями допитаного за клопотанням обвинуваченого свідка ОСОБА_7 , який у судовому засіданні пояснив, що проходить службу у в/ч НОМЕР_2 у званні капітана, є командиром роти, де проходив службу обвинувачений; за обов`язками військової служби проводив службове розслідування відносно ОСОБА_4 з приводу самовільного залишення ним місця несення служби як тільки виявили його відсутність, особисто з обвинуваченим не знайомий; знає, що перший рік обвинувачений добросовісно служив, а потім почав поводитись відсторонено, відмежувався від колективу та не виконував наказів, його рота розташовувалась у м. Кропивницькому; висновки службового розслідування підтверджує, факт самовільного залишення місця несення служби ОСОБА_4 підтверджує;
-показаннями допитаного за клопотанням обвинуваченого свідка ОСОБА_8 , який у судовому засіданні пояснив, що проходив службу у в/ч НОМЕР_2 у званні старшого сержанта, був призваний на військову службу разом із ОСОБА_4 09.03.2022 року. До кінця 2023 року служили разом, а потім ОСОБА_4 пішов у СЗЧ, перед цим він скаржився на здоров`я і лежав у психіатричній лікарні, коли повернувся з лікарні, поводився нормально, потім залишив місце служби без будь яких дозволів та наказів; підрозділ їх розташовувався у с. Приютівка у Кіровоградській області, жили у будинку, територію навколо якого було огорожено парканом, командуванням було доведено до відома особового складу, що ця територія є місцем дислокації, службу несли у іншому місці, а тут відпочивали; умови проживання були нормальні, з обвинуваченим жив у одній кімнаті, він пішов у СЗЧ без зброї, чи повідомляв ОСОБА_4 командування про залишення служби, свідкові невідомо, якоїсь дивної поведінки за обвинуваченим не помічав, військовий квиток бачив лише цього ОСОБА_4 , інших осіб на це прізвище не знає;
- показаннями допитаного за клопотанням обвинуваченого свідка ОСОБА_9 , який у судовому засіданні пояснив, що проходив службу у в/ч НОМЕР_2 у званні майора, ОСОБА_4 служив у його загальному підпорядкуванні у АДРЕСА_2 , 28.11.2023 року ОСОБА_4 самовільно залишив частину. Так, останній приблизно з грудня 2022 року почав відмовлятися виконувати накази командира взводу ОСОБА_10 , перевірки особового складу проводяться щоденно з 19.00. до 20.00., під час такої перевірки і було виявлено відсутність ОСОБА_4 , йому телефонували, але зв`язку з ним не було; залишати територію дислокації можна тільки з дозволу командира та у його супроводі. Також свідкові відомо, що ОСОБА_4 сім разів притягувався до відповідальності за невиконання наказів командира; інших військовослужбовців на прізвище ОСОБА_11 у його підпорядкуванні не було;
-показаннями допитаного за клопотанням обвинуваченого свідка ОСОБА_10 , який у судовому засіданні повідомив, що обвинувачений проходив службу у його взводі в/ч НОМЕР_2 , спочатку служби виконував накази та служив нормально, потім його ставлення до служби погіршилося, перестав виконувати накази, сім разів притягувався до адміністративної відповідальності у зв`язку з цим, на зауваження не реагував, що погіршувало стан дисципліни у підрозділі, через неадекватне реагування неодноразово направлявся на обстеження до місцевої психіатричної лікарні, за медичними висновками придатний до військової служби, в один із днів наприкінці листопада 2023 року повідомив, що залишає місця несення служби, забрав свої речі і залишив місце розташування підрозділу, на телефонні дзвінки не відповідав;
-показаннями допитаного за клопотанням обвинуваченого свідка ОСОБА_12 , яка в судовому засіданні пояснила, що працювала слідчим ВП № 2 Кам`янського РУП та проводила досудове слідство у даному кримінальному провадженні, обставин, котрі б викликали у неї сумніви у законності пред`явлення підозри, під час досудового слідства не виникало, особу обвинуваченого та обставини вчинення кримінального правопорушення перевірено та встановлено в порядку діючого кримінально-процесуального законодавства;
-актом службового розслідування від 15 грудня 2023 року (том №1, арк.с.4-7);
-рапортом командира 2 взводу охорони 1 роти охорони 2 батальону охорони старшого лейтенанта ОСОБА_13 , що 28 листопада 2023 року солдат ОСОБА_4 , повідомив, його стан здоров`я не дозволяє виконувати обов`язки, тому буде збирати речі та їхати додому (том №1, арк.с.9).
-витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09 березня 2022 року ОСОБА_14 , що солдат ОСОБА_4 зарахований до списку особового складу частини (том №1, арк.с.15);
-витягом із наказу командира НОМЕР_3 полку охорони від 08 грудня 2023 року солдата ОСОБА_4 звільнено з займаної посади та зараховано у розпорядження командира 762 полку охорони державної спеціальної служби транспорту (том №1, арк.с.32);
-витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05 грудня 2023 року №626 щодо проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення місця служби солдатом ОСОБА_4 (том №1, арк.с.40-41);
-медичною карткою на ОСОБА_4 (том №1, арк.с.55-56);
-військовим квитком серії НОМЕР_4 згідно якого ОСОБА_4 - солдат придатний до військової служби (том №1, арк.с.67-69);
-протоколом № 2 про військове адміністративне правопорушення за ч.2 ст.172-10 КУпАП відносно ОСОБА_4 (том №1, арк.с.71-73);
-протоколом № 37 про військове адміністративне правопорушення за ч.2 ст.172-10 КУпАП відносно ОСОБА_4 (том №1, арк.с.74-77);
-протоколом № 38 про військове адміністративне правопорушення за ч.2 ст.172-10 КУпАП відносно ОСОБА_4 (том №1, арк.с.77-79);
-протоколом № 52 про військове адміністративне правопорушення за ч.2 ст.172-10 КУпАП відносно ОСОБА_4 (том №1, арк.с.80-82);
-протоколом № 54 про військове адміністративне правопорушення за ч.2 ст.172-10 КУпАП відносно ОСОБА_4 (том №1, арк.с.83-85);
-протоколом № 64 про військове адміністративне правопорушення за ч.2 ст.172-10 КУпАП відносно ОСОБА_4 (арк.с.86-88);
-протоколом № 73 про військове адміністративне правопорушення за ч.2 ст.172-10 КУпАП відносно ОСОБА_4 (89-91);
-довідкою військово-лікарської комісії солдата ОСОБА_4 від 25.02.2025 року, з якої вбачається, що ОСОБА_4 страждає на гіпертонічну хворобу 1 ст.150СН0 ст.F34.25. Розлад адаптації у вигляді змішаного порушення емоцій і поведінки зі сприятливим перебігом та виходом у одужання; та низку інших фізичних захворювань, не пов`язаних з проходженням військової служби; придатний до військової служби (том №1, арк.с.95).
Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 143-к від 25.03.2025 року, ОСОБА_4 в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, виявляв і в теперішній час виявляє психічний розлад у формі розладів адаптації з порушенням емоцій та поведінки. В період інкримінованого йому діяння міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. В теперішній час також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними, може постати перед слідством і судом, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (арк.с.128-131).
Невизнання своєї вини обвинуваченим у вчиненні інкримінованого правопорушення суд оцінює критично, як спосіб захисту та уникнення кримінальної відповідальності, оскільки показання обвинуваченого не суперечать зібраним у кримінальному провадженні та дослідженим судом доказам, показанням допитаних у суді за клопотанням захисту свідків. Показання обвинуваченого в тій частині, що він після самовільного залишення місця служби тривалістю понад три доби, начебто не переховувався, звертався до місцевого ТЦК, до лікарів за медичною допомогою, до військових підрозділів з метою продовження служби не спростовують наявності у діях обвинуваченого складу правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України. Разом з цим, під час судового розгляду ОСОБА_4 неодноразово фактично підтвердив факт самовільного залишення військової частини без дозволу (наказу) командира. 
Виходячи з зібраних у кримінальному провадженні доказів, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану повністю доведеною і кваліфікує його дії за ч. 5 ст. 407 КК України.
Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання про вид та розмір покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який не визнав себе винуватим та не розкаявся у вчиненому при фактичному визнанні обставин вчинення кримінального правопорушення, раніше не судимий, обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання судом не встановлено, тому суд вважає необхідним призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі.
Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимогст. 65 КК Українистосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2004 року виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, досліджувати судам необхідно всебічно матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показаннями обвинуваченого, наданими ним безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованого ОСОБА_4 діяння, суд приходить до висновку, що діяння, яке вчинене обвинуваченим дійсно мало місце, містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, і ОСОБА_4 винуватий у його вчиненні, так як він, будучи військовослужбовцем, не з`явився вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби в умовах воєнного стану та самовільно залишив військову частину тривалістю понад три доби, в умовах воєнного стану.
В даному випадку Законом № 2839-IX від 13.12.2022, який набрав чинності 27.01.2023 року, частину першу статті 75 після слів "кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією" доповнено словами та цифрами "кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці", тобто посилено закон про кримінальну відповідальність в частині неможливості застосування положень ст. 75 КК України стосовно осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, в тому числі за ч.5 ст.407 КК України. Аналогічні обмеження були внесені і до ст. 69 КК України, а тому не може йтися про зворотну дію закону та застосування ст. 5 КК України. Застосуванню підлягає виключно ст. 4 КК України. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 5 ст. 407 КК України, яке слід відбувати реально, оскільки саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді від 13 березня 2025 року до ОСОБА_4 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою на гауптвахті.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне у строк призначеного ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі за цим вироком зарахувати строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 13.03.2025 року по день набрання вироком законної сили.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 371, 373- 374, 376 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 5 ст.407 КК України і призначити покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити без змін у виді тримання під вартою  на гаупвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з часу затримання, тобто з 13 березня 2025 року. 
Зарахувати у строк призначеногоОСОБА_4  покарання у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 13.03.2025 року по день набрання вироком законної сили.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня проголошення вироку. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції .
Суддя ОСОБА_1