Справа № 309/1150/26
Провадження № 2/309/587/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2026 року Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді Сідей Я.Я.
секретаря судового засідання: Росоха Д.І. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хуст в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом:
ОСОБА_1 
до 
Хустського відділу державної виконавчої служби у Хустському районі Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, відділу державної виконавчої служби у місті Ужгород Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 
про скасування заборони на нерухоме майно, суд –

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування заборони на нерухоме майно. Посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 .. Після його смерті залишилось спадкове майно до якого відноситься земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та житловий будинок з надвірними побудовами, що розташовані по АДРЕСА_1 . Маючи намір зареєструвати спадкове майно та звернувшись до нотаріуса, останній повідомив, про наявність арешту усього нерухомого майна та заборони на його відчуження. Така заборона накладена постановою про арешт майна боржника та заборони його відчуження серії 1410/20350795 від 30.09.2010 р. про що державним реєстратором внесено запис про обтяження № 13538633 від 30.09.2010 та запис про обтяження № 9417412 від 30.09.2010 р.. При зверненні до Хустського ВДВС з метою з`ясування суми боргу та можливості її сплати йому було відмовлено у наданні будь-якої інформації про наявність боргових зобов`язань чи виконавчого провадження у зв`язку з відсутністю такої інформації. У зв`язку з цим позивач просить суд скасувати обтяження на нерухоме майно № 13538633 від 30.09.2010 р. та № 9417412 від 30.09.2010 р. внесені державним реєстратором стосовно земельної ділянки та житлового будинку з надвірними побудовами.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 , адвокат Гринюк Г.В. не з`явились. Адвокатом Гринюк Г.В. 24.06.2026 подано заяву про проведення судового засідання без участі позивача та його представника. Позов підтримує повністю, просить його задовольнити. 
Ухвалою суду від 06.05.2026 р. до участі у справі в якості співвідповідача залучено відділ державної виконавчої служби у місті Ужгород Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. 
Представники відповідачів Хустського відділу державної виконавчої служби у Хустському районі Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, відділу державної виконавчої служби у місті Ужгород Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явились. Про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, шляхом направлення рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. 
Державним виконавцем Хустського відділу державної виконавчої служби Гричка В. 04.05.2026 подано відзив на позов в якому останній зазначив, що у провадженні Хустського РВ ДВС перебувало виконавче провадження ВП № 20350795 з примусового виконання виконавчого листа № 2-953/10, виданого 15.07.2010 р. Хустським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_1 в розмірі 300 грн. щомісячно починаючи з 22.02.2010 р. до досягнення 23 років або припинення навчання. 30.09.2010 р. державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження. 15.04.2011 р. виконавчий документ було повернуто з Хустського МРВ УМВС, оскільки боржник ОСОБА_2 вийшов на пенсію, а тому 15.04.2011 р. виконавчий документ у відповідності до п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» було направлено за належністю в міський ВДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції. Таким чином в подальшому питання обтяження майна боржника належало до компетенції Ужгородського міського відділу ДВС. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч. 1 ст. 317 зазначеного вище Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
В судовому засіданні встановлено, що батько позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 видане 07.03.2020 року виконавчим комітетом Боронявської сільської ради Хустського району Закарпатської області. 
Із довідки, виданої приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Шкарампота В.Д. № 45/02-14 від 24.03.2026 р., вбачається, що спадкоємцями за законом після смерті батька ОСОБА_2 являються його донька ОСОБА_4 та син ОСОБА_1 .. Спадкова справа заведена за № 17/2020 та зареєстрована в Спадковому реєстрі № 6553640. 
Згідно інформації, що міститься в Державному реєстрі речових правна нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта на вказане майно накладено обтяження у вигляді заборони на нерухомого майна на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії та номер 1410/20350795, виданого 30.09.2010 відділом ДВС Хустського РУЮ. 
Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема: припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.
За змістом правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 15.05.2013 у справі № 6-26 цс 13 вбачається, що вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.
Крім цього, у п. 2 постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 3 червня 2016 року № 5 роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
За частиною 2 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили.
Згідно ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Оскільки, у позивача ОСОБА_1 немає невиконаних майнових зобов`язань перед відповідачами, таке обтяження не існує, існування заборон на його нерухоме майно, є безпідставними та такими, що порушують охоронювані законом майнові права позивача, а тому встановлені обтяження підлягають припиненню.
Враховуючи наведене, а також те, що обтяження у вигляді заборони формально залишає право власності за позивачем, однак суттєво обмежує його право у розпорядженні таким, а відтак порушене право позивача на володіння та розпорядження своїм майном.
Зважаючи на викладене, суд вважає за можливе задовольнити позов.
Керуючись вимогами ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України 319, 321, 391, ЦК Кодексу України суд -  

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати заборону на відчуження нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційні номери обтяження № 13538633 від 30.09.2010 року та № 9417412 від 30.09.2010 р., накладені постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії та номер: 1410/20350795, виданою 30.09.2010 р. відділом ДВС Хустського РУЮ.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.  

Суддя Хустського 
районного суду: Сідей Я.Я.