ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2026 року 
м. Київ

cправа № 922/2516/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
головуючого - Пєскова В. Г., суддів: Жукова С. В., Картере В. І., 
за участю секретаря судового засідання Багнюка І. І., 

представники учасників справи:
представник ОСББ "Черемушки-2017" - Балаклицький В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Атранс Логістік" 

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.05.2026
у складі колегії суддів: Мартюхіної Н. О. - головуючого, Демідової П. В., Крестьянінова О. О.
та на ухвалу Господарського суду Харківської області від 09.03.2026 (за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника)
у складі судді Прохорова С.А.
у справі № 922/2516/24
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Дякуємо за боротьбу" (нова назва - Товариство з обмеженою відповідальністю "Атранс Логістік")
до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Черемушки-2017" 
про визнання банкрутом, -

ВСТАНОВИВ
На розгляд суду постало питання щодо обґрунтованості грошових вимог кредитора до боржника, що виникли на підставі договорів про надання правничої допомоги.

Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
1. 05.09.2024 ухвалою Господарського суду Харківської області, зокрема, відкрито провадження у справі № 922/2516/24 про банкрутство Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Черемушки-2017" (далі - ОСББ "Черемушки-2017"); визнано вимоги ініціюючого кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "Дякуємо за боротьбу" (змінено назву на Товариство з обмеженою відповідальністю "Атранс Логістик", далі - ТОВ "Атранс Логістик") до боржника в розмірі 1 162 413,59 грн основного боргу, 24 224,00 грн - витрат зі сплати судового збору за подання до суду заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство; введено процедуру розпорядження майном Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Черемушки-2017", розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Баранова Т. О.
2. 07.09.2024 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Черемушки-2017" № 73989.
3. 26.05.2025 ухвалою суд відсторонив арбітражного керуючого Баранова Т.О. від виконання повноважень розпорядника майна ОСББ "Черемушки-2017", а ухвалою суду від 10.11.2025 призначив розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Боровика Р. Л.
4. Судами попередніх інстанцій встановлені такі обставини справи.
5. 13.01.2020 між адвокатом ОСОБА_1 та клієнтом ОСББ "Черемушки-2017" укладено договір про надання правничої допомоги № 14 (далі - договір №14) та підписано додаток №1 до цього договору, який є його невід`ємною частиною.
6. 11.05.2020 сторонами підписано додаткову угоду №1 та 03.08.2020 - додаткову угоду № 2 до договору № 14, які є невід`ємними частинами договору № 14.
7. За умовами договору №14 клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором № 14. Сторони погодили виплату гонорару за правничі послуги (п.3 договору № 14) у розмірі, відповідно до наданих адвокатом послуг за визначеними тарифами, про що підписано додаток №1 до договору №14, який є його невід`ємною частиною.
8. На виконання умов договору про надання правничої допомоги № 14 від 13.01.2020 адвокат ОСОБА_1. надала клієнту правничу допомогу відповідно до умов вказаного договору, а ОСББ "Черемушки-2017" прийняло надані послуги, що підтверджується актами про обсяг та вартість наданих адвокатом послуг та виконаних робіт від 09.08.2020, 03.09.2020, 17.12.2020, 13.04.2021, 05.08.2021 по договору.
9. ОСББ "Черемушки-2017" свої договірні зобов`язання належним чином не виконало, за надані послуги оплату не здійснило, у зв`язку з чим у боржника виникла заборгованість перед кредитором - адвокатом ОСОБА_1. на суму 41 000 грн.
10. 18.02.2020 між адвокатом ОСОБА_1. та ОСББ "Черемушки-2017" укладено договір про надання правничої допомоги №15 (далі - договір №15) та підписано додаток №1 до цього договору, який є його невід`ємною частиною.
11. 20.02.2020 сторонами підписано додаткову угоду № 1 до договору № 15, та 03.08.2020 - додаткову угоду № 2 до договору № 15, які є невід`ємними частинами договору № 15.
12. За договором №15 клієнт (боржник) доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором №15. Сторони погодили виплату гонорару за правничі послуги (п. 3 договору №15) у розмірі, відповідно до наданих адвокатом послуг за визначеними тарифами, про що підписано додаток № 1 до договору № 15, додаткову угоду № 1 до договору № 15 (п. 1 додатку, п. 1 додаткової угоди № 1 до договору № 15), які є його невід`ємними частинами.
13. На виконання умов договору про надання правничої допомоги №15 від 18.02.2020 адвокат ОСОБА_1. надала клієнту правничу допомогу відповідно до умов вказаного договору, а ОСББ "Черемушки-2017" прийняло надані послуги, що підтверджується актом про обсяг та вартість наданих адвокатом послуг та виконаних робіт від 17.12.2020 по договору про надання правничої допомоги №15 при представництві інтересів в межах процедури виконавчого провадження (на стадії примусового виконання) по справі №922/387/20. ОСББ "Черемушки-2017" свої договірні зобов`язання належним чином не виконало, за надані послуги оплату не здійснило, у зв`язку з чим у боржника виникла заборгованість перед кредитором - адвокатом ОСОБА_1. на суму 3 000 грн.
14. 13.04.2020 між адвокатом ОСОБА_1. і ОСББ "Черемушки-2017" укладено договір про надання правничої допомоги №18 (далі - договір №18) та підписано додаток № 1 до цього договору, який є його невід`ємною частиною.
15. 01.03.2020 сторонами підписано додаткову угоду №1 до договору №18, 31.05.2021 сторонами підписано додаткову угоду №2 до договору №18, які є невід`ємними частинами договору №18.
16. За договором №18 клієнт (боржник) доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором №18. Сторони погодили виплату гонорару за правничі послуги (п. 3 договору №18) у розмірі, відповідно до наданих адвокатом послуг за визначеними тарифами, про що підписано додаток №1 до договору №18, який є його невід`ємною частиною.
17. На виконання умов договору про надання правничої допомоги № 18 від 13.04.2020 адвокат ОСОБА_1. надала клієнту правничу допомогу відповідно до умов вказаного договору, а ОСББ "Черемушки-2017" прийняло надані послуги, що підтверджується актами про обсяг та вартість наданих адвокатом послуг та виконаних робіт від 17.12.2020, 12.07.202, 02.08.2021, 22.03.2022, 10.06.2022, 28.10.2022, 25.04.2024 по договору про надання правничої допомоги № 18 при представництві інтересів клієнта.
18. ОСББ "Черемушки-2017" свої договірні зобов`язання належним чином не виконало, за надані послуги оплату не здійснило, у зв`язку з чим у боржника виникла заборгованість перед кредитором - адвокатом ОСОБА_1. на суму 61 832 грн.
19. 13.04.2020 між адвокатом ОСОБА_1. та ОСББ "Черемушки-2017" укладено договір про надання правничої допомоги №19 (далі - договір №19) та підписано додаток №1 до цього договору, який є його невід`ємною частиною. 25.11.2020.
20. Сторонами підписано додаткову угоду №1 до договору №19, яка є невід`ємною частиною договору №19. 
21. За Договором №19 клієнт (боржник) доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором №19. Сторони погодили виплату гонорару за правничі послуги (п. 3 Договору №19) у розмірі, відповідно до наданих адвокатом послуг за визначеними тарифами, про що підписано додаток №1 до договору № 19, який є його невід`ємною частиною.
22. На виконання умов договору про надання правничої допомоги № 19 від 13.04.2020 адвокат ОСОБА_1. надала клієнту правничу допомогу відповідно до умов вказаного договору, а ОСББ "Черемушки-2017" прийняло надані послуги, що підтверджується актом про обсяг та вартість наданих адвокатом послуг та виконаних робіт від 19.11.2021 по договору про надання правничої допомоги № 19 при представництві інтересів клієнта.
23. ОСББ "Черемушки-2017" свої договірні зобов`язання належним чином не виконало, за надані послуги оплату не здійснило, у зв`язку з чим у боржника виникла заборгованість перед кредитором - адвокатом ОСОБА_1. на суму 11 000 грн.
24. 19.06.2020 між адвокатом ОСОБА_1. та ОСББ "Черемушки-2017" укладено договір про надання правничої допомоги №22 (далі - договір №22) та підписано додаток №1 до цього договору, який є його невід`ємною частиною.
25. 25.12.2020 сторонами підписано додаткову угоду №1 до договору №22, яка є його невід`ємною частиною.
26. За договором №22 клієнт (боржник) доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором №22. Сторони погодили виплату гонорару за правничі послуги (п.3 договору №22) у розмірі, відповідно до наданих адвокатом послуг за визначеними тарифами, про що підписано додаток №1 до договору №22, який є його невід`ємною частиною.
27. Судом встановлено, що адвокат ОСОБА_1, на виконання умов договору про надання правничої допомоги №22 від 19.06.2020 надала клієнту правничу допомогу відповідно до умов вказаного договору, а ОСББ "Черемушки-2017" прийняло надані послуги, що підтверджується актами про обсяг та вартість наданих адвокатом послуг та виконаних робіт від 29.11.2021, 03.08.2023, 25.10.2024 по договору про надання правничої допомоги №22 при представництві інтересів клієнта.
28. ОСББ "Черемушки-2017" свої договірні зобов`язання належним чином не виконало, за надані послуги оплату не здійснило, у зв`язку з чим у Боржника виникла заборгованість перед кредитором - адвокатом ОСОБА_1. на суму 34 088,00 грн.
29. 01.10.2020 між адвокатом ОСОБА_1. та ОСББ "Черемушки-2017" укладено договір про надання правничої допомоги №25 (далі - договір №25) та підписано додаток № 1 до цього договору, який є його невід`ємною частиною.
30. 01.10.2020 сторонами підписано додаткову угоду №1 до договору №25, 01.12.2020 сторонами підписано додаткову угоду №3 до договору № 25, 31.01.2022 сторонами підписано додаткову угоду № 5 до договору № 25, 01.10.2020 сторонами підписано додаткову угоду № 6 до договору № 25, 01.06.2023 сторонами підписано додаткову угоду № 7 до договору № 25, які є його невід`ємними частинами.
31. За договором №25 клієнт (боржник) доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором №25 та додатковими угодами №№ 1, 3, 5, 6, 7. Сторони погодили виплату гонорару за правничі послуги (п. 3 договору № 25) у розмірі, відповідно до наданих адвокатом послуг за визначеними тарифами, про що підписано додаток № 1 до договору № 25, який є його невід`ємною частиною.
32. Адвокат ОСОБА_1., на виконання умов договору про надання правничої допомоги № 25 від 01.10.2020 надала клієнту правничу допомогу відповідно до умов вказаного договору, додаткових угод №№1, 3, 5, 6, 7, а ОСББ "Черемушки-2017" прийняло надані послуги, що підтверджується актами про обсяг та вартість наданих адвокатом послуг та виконаних робіт від 15.03.2021, 03.03.2021, 13.01.2022, 16.08.2022, 26.01.2023, 20.07.2023, 08.09.2023, 15.12.2023 по договору про надання правничої допомоги №25 при представництві інтересів клієнта.
33. Оскільки ОСББ "Черемушки-2017" свої договірні зобов`язання належним чином не виконало, за надані послуги оплату не здійснило, у зв`язку з чим у боржника виникла заборгованість перед кредитором - адвокатом ОСОБА_1. на суму 102 356 грн.
34. 01.12.2025 до Господарського суду Харківської області надійшла заява ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника в розмірі 253 276,00грн заборгованості за шістьма договорами про надання правничої допомоги (№№ 14, 15, 18, 19, 22, 25), укладеними між сторонами (адвокатом та клієнтом) у період з січня по жовтень 2020 року.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
35. 09.03.2026 ухвалою Господарського суду Харківської області у справі №922/2516/24 задоволено заяву ОСОБА_1 . Визнано грошові вимоги ОСОБА_1 в розмірі 253 276 грн заборгованості (четвертої черги задоволення), та вимоги по сплаті судового збору в сумі 4 844,80 грн (першої черги задоволення).Зобов`язано розпорядника майна внести відомості щодо визнаних вимог ОСОБА_1 до реєстру вимог кредиторів.
36. Суд зазначив, що заява ОСОБА_1 про грошові вимоги до боржника подана поза межами строку, передбаченого ч. 1 ст. 45 Кодексом України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), а тому вимоги такого кредитора підлягають розгляду в судовому засіданні після попереднього засідання суду та затвердження реєстру вимог кредиторів.
37. Суд визнав заявлені грошові вимоги кредитора такими, що підтверджені належними і допустимими доказами, у тому числі первинними документами (договорами з додатками, актами наданих послуг) та визнані розпорядником майна й боржником, у зв`язку з чим підлягають визнанню судом. 

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
38. 26.05.2026 постановою Східного апеляційного господарського (повна постанова складена 04.06.2026) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Атранс Логістік" на ухвалу Господарського суду Харківської області від 09.03.2026 у справі № 922/2516/24 - залишено без задоволення. Ухвалу Господарського суду Харківської області від 09.03.2026 у справі №922/2516/24 - залишено без змін.
39. Суд апеляційної інстанції погодився із місцевим господарським судом та, крім того, вказав, що досліджуючи обставини укладення правочинів та обставини їх невиконання боржником, колегія суддів не встановила обставин, які б із достатньою переконливістю свідчили б про їх фраудаторний характер

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
А. Доводи касаційної скарги 
40. 14.06.2026 ТОВ "Атранс Логістік" подано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.05.2026 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 09.03.2026 у справі № 922/2516/24; ухвалити нове рішення про відхилення кредиторських вимог ОСОБА_1 .
41. Скаржник стверджує про неврахування висновків у постановах Верховного Суду (п. 1 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України, далі - ГПК України) від 17.12.2025 у справі № 911/298/25, від 04.12.2025 у справі №902/122/25, від 14.08.2025 у справі №904/5467/23, від 05.08.2025 у справі №903/329/24 (903/856/24), від 01.07.2025 у справі №918/1007/24, від 01.07.2025 у справі №902/25/24 (902/686/24), від 01.07.2025 у справі №910/13476/23, від 24.06.2025 у справі №903/135/23, від 18.06.2025 у справі №912/2416/23, від 13.05.2025 у справі №902/1253/22, від 03.03.2025 у справі №910/628/20, від 22.08.2024 у справі №922/2714/23, від 15.08.2024 у справі №916/896/23(916/3968/23), від 31.07.2024 у справі №922/1302/22, від 22.05.2024 у справі № 916/106/22, від 27.03.2024 у справі №918/592/23, від 24.01.2024 у справі №921/333/22, від 14.09.2023 у справі №922/2884/21 (922/157/22), від 17.08.2023 у справі №911/1856/21, від 06.04.2023 у справі №911/1856/21 та від 01.03.2023 у справі №902/221/22 тощо - щодо усталеної правової позиції Верховного Суду щодо необхідності детальної перевірки господарським судом підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, зокрема, шляхом ретельного дослідження наданих на їх підтвердження доказів.
42. Крім того, стверджуючи про наявність підстави для касаційного оскарження відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України скаржник стверджує про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування у подібних правовідносинах статей 45, 46, 47 КУзПБ у системному взаємозв`язку зі ст. 3, 13, 204, 627 Цивільного кодексу України та ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" - у частині критеріїв оцінки господарським судом реальності (дійсності) зобов`язань, що мають фідуціарний (особливо довірчий) характер.
43. На переконання скаржника, суди попередніх інстанцій, обмежившись формальною перевіркою наявності договорів та актів і пославшись на презумпцію правомірності правочину (стаття 204 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України), не здійснили самостійної оцінки реальності (дійсності) зобов`язань за фідуціарними правочинами та фактично поставили можливість відхилення вимог у залежність від наявності окремого рішення про визнання договорів недійсними.
44. На переконання скаржника, суд не звернув уваги на те, що заборгованість за договорами накопичувалася боржником протягом 4-6 років без жодних спроб її погашення або стягнення адвокатом у судовому порядку до моменту відкриття справи про банкрутство. Така поведінка сторін, на думку скаржника, свідчить про фраудаторний характер правочинів, спрямованих на штучне створення заборгованості для розмиття вимог реальних кредиторів та отримання контролю над зборами кредиторів. Наполягає на узгодженості дій кредитора та боржника та вказує, що беззаперечне визнання грошових вимог розпорядником майна та боржником підтверджує намір сторін легалізувати сумнівні вимоги з метою впливу на процедуру банкрутства.
45. Скаржник вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції щодо необхідності визнання правочинів недійсними та доведення їх фраудаторності для відхилення кредиторських вимог.
46. Вважає, що висновок апеляційного суду про те, що доводи про штучність (не реальність та безпідставність) вимог адвоката ОСОБА_1 не можуть бути підставою для відхилення вимог без наявності рішення про визнання цих договорів недійсними, є прямим порушенням норм матеріального права (ст. 3, 13, 204 ЦК України) та повним ігноруванням стандартів судового контролю в процедурах банкрутства (ст. 45 КУЗПБ), а також вищевказаної усталеної практики Верховного Суду.

Б. Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу
47. 29.08.2026 ОСОБА_1 подано відзив на касаційну скаргу з прохання залишити без змін оскаржувані судові рішення, а касаційну скаргу - без задоволення. 
48.  ОСОБА_1 зазначає, що ініціюючий кредитор не скористався своїм процесуальним правом на подання до суду письмових заперечень щодо моєї заяви, а тому суди, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, ухвалили законні рішення; не обґрунтовує у чому саме полягає порушення його прав, як кредитора, яким чином задоволення заяви призвело до "розмиття голосів реальних кредиторів", враховуючи, що відповідну заяву подано вже після закінчення строку, встановленого КУзПБ. 
49. На думку кредитора, твердження ТОВ "Атранс Логістик" про наявність ознак фраудаторного правочину є необґрунтованими та зводяться до незгоди із прийнятими рішенням судом першої та апеляційної інстанцій. Зазначає, що ініціюючому кредитору достеменно відомо, що між адвокатом ОСОБА_1. та ОСББ "Черемушки-2017" дійсно було укладено ряд вищенаведених договорів пронадання правничої допомоги, які реально виконувались, що підтверджується матеріалами справи, у зв`язку з чим адвокатом було надано обумовлені договорами послуги.
50.  ОСОБА_1 також вказує, що оскільки ОСББ "Черемушки-2017" є неприбутковою установою і не має на меті одержання прибутку, а на його розрахунковому рахунку були відсутні кошти, оскільки з 19.08.2020 на них було накладено арешт, то боржник не мав можливості оплатити надані адвокатом ОСОБА_1. послуги і звернення за стягненням даних коштів в судовому та примусовому порядку не привело б до реального результату. ОСОБА_1. Зауважує, що вказані арешти було скасовано наприкінці 2025 року та у березні 2026 року і зазначені обставини справи були предметом розгляду Східного апеляційного господарського суду під час судового розгляду 26.05.2026, а тому твердження ініціюючого кредитора про невиконання судом підвищеного стандарту доказування є безпідставними. 

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
51. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
52. Предметом касаційного перегляду у цій справі є питання щодо наявності підстав для визнання грошових вимог кредитора до боржника, що виникли на підставі договорів про надання правничої допомоги. 
53. Здійснивши перевірку правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, оцінивши доводи касаційної скарги та відзиву, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, з огляду на таке. 
54. Відповідно до ч. 1 ст. 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
55. За визначенням, наведеним у ст. 1 КУзПБ, грошове зобов`язання (борг) - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.
56. Конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (ч. 1 ст. 45 КУзПБ).
57. Виходячи з принципу диспозитивності та змагальності господарського судочинства, заявник сам визначає докази, які, на його думку, підтверджують заявлені вимоги, та несе ризик наслідків, пов`язаних із недоведенням обґрунтованості таких вимог.
58. Заявлені у справі про банкрутство грошові вимоги можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (висновки наведені у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 10.02.2020 у справі №909/146/19, від 27.02.2020 у справі №918/99/19).
59. Згідно з усталеною практикою Верховного Суду щодо порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство, ролі та обов`язків суду на цій стадії провадження у справі про банкрутство під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №908/710/18, 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16).
60. Господарський суд зобов`язаний перевірити наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та / або рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору, надати оцінку підставам виникнення вимоги, її характеру, розміру та моменту виникнення (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17).
61. У попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником (постанови Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18).
62. Для недопущення визнання у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості заяви кредиторів мають розглядатися на засадах змагальності у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення вимог, їх характеру, розміру та моменту виникнення. За наявності мотивованих сумнівів щодо обґрунтованості вимог на заявника покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування (постанови Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №914/2404/19, від 28.01.2021 у справі №910/4510/20 та від 09.07.2026 у справі №920/1471/24).
63. Верховний Суд, зокрема, у постанові від 22.12.2022 у справі №910/14923/20 наголосив, що для запобігання визнанню необґрунтованих вимог до боржника та порушенню цим прав його кредиторів до доведення обставин, пов`язаних із виникненням заборгованості боржника-банкрута, пред`являються підвищені вимоги.
64. Сутність підвищеного стандарту доказування у справах про банкрутство полягає, зокрема, в такому:
- перевірка обґрунтованості та розміру вимог кредиторів здійснюється судом незалежно від наявності розбіжностей щодо цих вимог між боржником та особами, які мають право заявляти відповідні заперечення, з одного боку, та кредитором, що заявив грошові вимоги до боржника, з іншого боку;
- визнаючи вимоги кредиторів у справі про банкрутство слід виходити з того, що визнаними можуть бути лише вимоги, щодо яких подано достатні докази наявності та розміру заборгованості;
- під час розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство визнання боржником або арбітражним керуючим обставин, якими кредитор обґрунтовує свої вимоги (ч. 1 ст. 75 ГПК України), саме собою не звільняє іншу сторону від необхідності доведення таких обставин у загальному порядку.
65. Розглядаючи кредиторські вимоги, суд відповідно до приписів ст. 45-47 КУзПБ має належним чином дослідити сукупність поданих заявником доказів (договори, накладні, акти, судові рішення, якими вирішено відповідний спір тощо), перевірити їх, надати оцінку наявним у них невідповідностям (за їх наявності) та аргументам і запереченням щодо цих вимог, з урахуванням чого з`ясувати, чи є відповідні докази підставою для виникнення у боржника грошового зобов`язання (висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 10.02.2020 у справі №909/146/19, від 27.02.2020 у справі №918/99/19, від 29.03.2021 у справі №913/479/18).
66. Судами попередніх інстанцій було встановлено укладення в період з січня по жовтень 2020 року між ОСОБА_1. як адвокатом та ОСББ "Черемушки-2017" як клієнтом шести договорів про надання правничої допомоги (№№ 14, 15, 18, 19, 22, 25). Зазначені договори недійсними в судовому порядку не визнавалися, сторонами не розривалися та не змінювалися.
67. На підтвердження надання відповідних юридичних послуг ОСОБА_1. було надано суду договори про надання правничої допомоги (№№ 14, 15, 18, 19, 22, 25), додаткові угоди, акти про обсяг та вартість наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, які складені та підписані уповноваженими представниками сторін. 
68. Судами попередніх інстанцій було досліджено надані ОСОБА_1 в сукупності первинні документи на обґрунтування своїх вимог та встановлено, що такі докази достовірно підтверджують факт надання адвокатом послуг клієнту, фіксують перелік виконаної роботи, вартість кожної послуги та підтверджують відсутність претензій сторін, зокрема у клієнта - боржника та підтверджують наявність заборгованості боржника перед кредитором. 
69. Крім того, суд апеляційної інстанції встановив, що у вказаних документах міститься посилання на конкретні судові справи (№922/3812/19, №922/387/20, №01/08/2017, №520/14473/19, №638/9826/20, №520/14257/2020), а яких адвокат ОСОБА_1. надавала правничу допомогу ОСББ "Черемушки-2017" в судах різних юрисдикцій та інстанцій, а також в межах виконавчого провадження.
70. Апеляційним судом було здійснено аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень та з`ясовано, що адвокат ОСОБА_1. приймала особисту участь як представник ОСББ "Черемушки-2017" в більшості з перелічених справ (в деяких засіданнях приймав участь голова правління ОСББ). Разом з цим, боржник підтвердив надання послуг адвокатом та представництво його інтересів у цих справах (у тому числі шляхом складання та подання процесуальних документів) та наявність у нього заборгованості перед кредитором у сумі, яка підтверджується первинними документами, а саме 253 276 грн.
71. Відтак, судом апеляційної інстанції встановлено, що надані кредитором послуги мали реальний характер, факти отримання таких послуг (правової допомоги) підтверджуються належними первинним документами (договорами, додатковими угодами, актами наданих послуг) та були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що у тому числі підтверджується судовими рішеннями у справах, у яких адвокат ОСОБА_1. надавала такі послуги своєму клієнту - боржнику у цій справі.
72. В касаційній скарзі скаржник наполягає на недотриманні судами попередніх інстанцій підвищеного стандарту доказування грошових вимог кредитора та доводить, що пославшись на презумпцію правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), суди, на думку скаржника, не врахували фраудаторного характеру правочинів, укладених між боржником та кредитором та спрямованих на штучне створення заборгованості. За доводом скаржника, фідуціарність (довірчий характер) відносин між клієнтом та адвокатом у даному випадку була використана не для захисту прав клієнта, а для штучного обтяження балансу боржника фіктивними зобов`язаннями, а суд мав відмовити у визнанні таких грошових вимог, не вдаючись до процедури визнання самого договору недійсним.
73. Щодо доводів скаржника колегія суддів зазначає, що у цій справі, окрім дослідження сукупності наданих ОСОБА_1 доказів на підтвердження грошових вимог до боржника, суд апеляційної інстанції керувався також презумпцією правомірності правочинів, укладених між кредитором та боржником та які в судовому порядку не недійсним визнавалися, сторонами не розривалися та не змінювалися та виснував, що такі договори є дійсними та обов`язковими до виконання сторонами. 
74. Колегія суддів визнає необґрунтованими доводи скаржника та звертає увагу на таке.
75. У справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору. Зазначена правова позиція, викладена, зокрема в постановах Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 20.05.2021 у справі № 922/3369/19, від 23.09.2021 у справі № 910/866/20, від 15.03.2023 у справі № 904/10560/17, від 28.01.2025 у справі № 922/2154/22 тощо є сталою та послідовною. 
76. Фраудаторним може виявитися будь-який правочин, що здійснюється між учасниками господарських правовідносин, який укладений на шкоду кредиторам, такий правочин може бути визнаний недійсним в порядку позовного провадження у межах справи про банкрутство відповідно до статті 7 КУзПБ на підставі пункту 6 частини 1 статті 3 ЦК України як такий, що вчинений всупереч принципу добросовісності, та частин 3, 6 статті 13 ЦК України з підстав недопустимості зловживання правом.
77. У такому разі звернення в межах справи про банкрутство з позовом про визнання недійсними правочинів боржника на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість захисту порушених прав кредиторів та боржника.
78. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
79. Зокрема, у справі № 904/4790/21 (постанова Верховного Суду від 19.07.2022), суд касаційної інстанції, надаючи оцінку доводам щодо фраудаторності правочину, на підставі якого виникли грошові вимоги кредитора до боржника, констатував, що під час розгляду грошових вимог кредиторів в порядку статей 45-47 КУзПБ господарський суд, за загальним правилом, має виходити з презумпції правомірності, і відповідно, дійсності правочину, на підставі якого виникли грошові вимоги кредитора.
80. Зазначена правова позиція також неодноразово підтримувалася судом касаційної інстанції, зокрема, у постановах від 25.05.2022 у справі № 904/5314/20, від 15.03.2023 у справі № 904/10560/17, від 19.02.2025 у справі № 904/2796/22, від 24.02.2025 у справі № 910/628/20, від 10.12.2025 у справі № 904/5051/24 та інших. 
81. Положення статей 203, 215 ЦК України визначають загальні правові підстави визнання правочинів недійсними. Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
82. Правова природа нікчемних правочинів унеможливлює здійснення судового розгляду спору щодо визнання їх недійсними в порядку статті 42 КУзПБ, оскільки такі правочини є недійсними в силу закону та не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з їх недійсністю.
83. Таким чином, враховуючи викладене слід дійти висновку, що оспорювані та нікчемні правочини мають різну правову природу та наслідки.
84. Враховуючи, що визнання недійсним нікчемного в силу закону правочину є неналежним способом захисту прав та інтересів заінтересованої особи, суди під час розгляду грошових вимог кредиторів в порядку статей 45-47 КУзПБ у справі про банкрутство мають досліджувати правочини на підставі яких виникли грошові вимоги на предмет їх нікчемності (відповідності закону) та приймати рішення щодо визнання грошових вимог (у певному розмірі) з урахуванням відповідних висновків (наведені вище висновки викладені в постанові Верховного Суду від 19.07.2022 у справі № 904/4790/21). 
85. Отже, Верховний Суд вже висловлювався щодо принципу презумпції правомірності правочину в розрізі розгляду грошових вимог кредиторів до боржника у справах про банкрутство. Питання щодо відступу від зазначених висновків скаржником в касаційній скарзі не ставиться і таких підстав колегією суддів не виявлено. 
86. Відтак, встановивши у цій справі відсутність доказів визнання недійсними укладених між кредитором та боржником правочинів, на підставі яких у боржника виникло грошове зобов`язання перед кредитором, а також дослідивши сукупність наданих ОСОБА_1 документів, які підтверджують надання юридичних послуг у заявленому кредитором розмірі, суди попередніх інстанцій дійшли законного та обґрунтованого висновку про визнання цих вимог. 
87. Окрім того, Суд зауважує, що висновки господарських судів про наявність у боржника грошових зобов`язань перед ОСОБА_1 ґрунтуються не лише на визнанні боргу боржником та розпорядником майна та презумпції правомірності правочину, а на сукупності досліджених судами доказів, які підтверджують фактичне виникнення та розмір відповідної заборгованості.
88. Зважаючи на викладене, Верховний Суд вважає правильним застосування судом апеляційної інстанції ст. 45-47 КУзПБ та ст. 204 ЦК України, а судові рішення - законними та обґрунтованими.
89. Посилання скаржника на вид правочину, а саме - договір про надання правничої допомоги, як мотиву для формування висновку Верховного Суду щодо застосування ст. 45-47 КУзПБ, ст. 3, 13 ЦК України у взаємозв`язку з положеннями Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не впливає на наведені вище висновки, тому Суд не вбачає підстав для формування висновку Верховного Суду щодо застосування цих норм з вказаних скаржником мотивів. До того ж Верховний Суд звертає увагу, що стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", на яку посилається скаржник, регулює питання щодо гонорару адвоката і скаржник не наводить обґрунтування необхідності застосування цієї норми. 
90. Зважаючи на викладене, Верховний Суд вважає необґрунтованими протилежні доводи скаржника. 
91. Посилання скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду в постановах від 05.08.2025 у справі №903/329/24 (903/856/24), від 01.07.2025 у справі №902/25/24 (902/686/24), про визнання недійсними договорів, від 15.08.2024 у справі №916/896/23(916/3968/23) про визнання недійсними боргових розписок, від 14.09.2023 у справі №922/2884/21 (922/157/22) про визнання правочину фіктивним, тобто у справах позовного провадження, де вирішувався спір по суті, а не відбувався розгляд грошових вимог кредитора до боржника як у цій справі, колегія суддів Верховного Суду відхиляє, оскільки зазначена судова практика є нерелевантною до спірних правовідносин, з огляду на відмінний предмет, підстави розглядуваного питання та нормативно-правове регулювання. 
92. Щодо посилання скаржника на неврахування висновків Верховного Суду у постановах від 17.12.2025 у справі № 911/298/25, від 04.12.2025 у справі №902/122/25, від 14.08.2025 у справі №904/5467/23, від 01.07.2025 у справі №918/1007/24, від 01.07.2025 у справі №910/13476/23, від 24.06.2025 у справі №903/135/23, від 18.06.2025 у справі №912/2416/23, від 13.05.2025 у справі №902/1253/22, від 03.03.2025 у справі №910/628/20, від 22.08.2024 у справі №922/2714/23, від 31.07.2024 у справі №922/1302/22, від 22.05.2024 у справі № 916/106/22, від 27.03.2024 у справі №918/592/23, від 24.01.2024 у справі №921/333/22, від 17.08.2023 у справі №911/1856/21, від 06.04.2023 у справі №911/1856/21 та від 01.03.2023 у справі №902/221/22, в яких Суд наголосив на необхідності детальної перевірки судом підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, колегія суддів зазначає, що відмінність результату застосування вказаних положень у наведених судових рішеннях та у цій справі зумовлена неоднаковими фактичними обставинами справ, встановленими судами, за іншими поданими сторонами та оціненими судами доказами, у залежності від яких (обставин і доказів) й прийнято зазначені судові рішення. Наведене не свідчить про неправильне застосування судами попередніх інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права у справі, в якій подано касаційну скаргу, а тому Суд визнає такі арґументи скаржника необґрунтованими. 
93. Решта доводів касаційної скарги не впливають на правильність висновків суду апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові у цій справі.
94. Відтак, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції та зводяться до незгоди із прийнятими судовими рішеннями. 
95. Порушень норм процесуального права, які б призвели до прийняття по суті невірного рішення або є підставами для обов`язкового скасування оскарженого судового рішення (частина 1 статті 310 ГПК України), колегією суддів під час касаційного провадження не встановлено.
96. З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та залишає без змін ухвалені судові рішення. 

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
97. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
98. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (ст. 309 ГПК України). 
99. Враховуючи вищевикладене та керуючись пунктом 1 частини першої статті 308, статтею 309 ГПК України, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а прийняті у справі постанова Східного апеляційного господарського суду від 26.05.2026 та ухвала Господарського суду Харківської області від 09.03.2026 - залишенню без змін.

В. Розподіл судових витрат
100. У зв`язку з тим, що Суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалене судове рішення Суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Атранс Логістік" залишити без задоволення. 
2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.05.2026 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 09.03.2026 (за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника) залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Пєсков

Судді С. Жуков

В. Картере