КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/3311/26

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сагуна А.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом виконувача обов`язків керівника Голованівської окружної прокуратури Кіровоградської області (далі – позивач) до Голованівської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області (далі – відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду із позовною заявою, у якій просить: 
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невчиненні дій, спрямованих на державну реєстрацію юридичної особи – служби у справах дітей відповідно до вимог чинного законодавства; 
- зобов`язати відповідача вчинити дії, спрямовані на державну реєстрацію юридичної особи – служби у справах дітей відповідно до вимог чинного законодавства.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач, як орган місцевого самоврядування, наділений повноваженнями щодо забезпечення та захисту прав дітей, допустив протиправну бездіяльність, яка полягає у невиконанні обов`язку щодо створення та державної реєстрації служби у справах дітей як юридичної особи. Позивач послався на положення Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини", постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2007 № 1068 "Про затвердження типових положень про службу у справах дітей", наказу Міністерства соціальної політики України від 16.09.2021 № 518, якими визначено необхідність функціонування служби у справах дітей як спеціального органу, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері захисту прав дітей. Зазначив, що рішенням Голованівської селищної ради від 06.08.2025 № 2063 затверджено Положення про службу у справах дітей Голованівської селищної ради, відповідно до якого остання не має статусу юридичної особи. Разом з тим, як зазначив позивач, приписами чинного законодавства передбачено створення спеціального повноважного органу – служби у справа дітей, яка має права юридичної особи, а не делегування її функцій певним структурним підрозділам виконавчих органів. У зв`язку з неналежним виконанням селищною радою визначених законом повноважень прокурор звернувся до суду в інтересах держави із позовом про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання відповідача вчинити відповідні дії. 
Представник відповідача подав відзив, у якому заперечив проти позову, зазначивши, що законодавство України не встановлює обов`язку органу місцевого самоврядування реєструвати службу у справах дітей як окрему юридичну особу. На думку відповідача, наведені позивачем нормативно-правові акти передбачають утворення служби у справах дітей у структурі відповідного органу місцевого самоврядування, однак не містять імперативної вимоги щодо надання їй статусу юридичної особи. Відповідач послався на статті 140 Конституції України та 2, 54 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", відповідно до яких визначення структури, штатної чисельності та доцільності надання статусу юридичної особи окремим підрозділам належить до компетенції селищної ради. Зазначив, що рішенням Голованівської селищної ради від 25.06.2025 № 1999 у складі виконавчих органів ради вже створено та функціонує Служба у справах дітей, яка здійснює повноваження щодо захисту прав дітей, а відсутність окремого коду ЄДРПОУ не перешкоджає виконанню функцій органу опіки та піклування. Також відповідач вказав, що покладення на раду обов`язку зареєструвати службу як окрему юридичну особу означатиме втручання у дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування та матиме додаткові фінансово-економічні наслідки для громади (а.с.59-62). 
У відповідь на відзив позивач зазначив, що відповідно до частини восьмої статті 4 Закону України "Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей" служби у справах дітей мають права юридичної особи. Посилаючись на положення постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866, позивач вказав, що на служби у справах дітей покладається безпосереднє ведення справ та координація діяльності щодо захисту прав дітей, а сільські та селищні ради зобов`язані забезпечувати утворення відповідних служб. Позивач також зазначив, що надання службам у справах дітей повноважень щодо представництва інтересів дітей у судах, прийняття самостійних та оперативних рішень, оформлення їх актами і наказами та здійснення інших передбачених законодавством дій зумовлює необхідність наявності у служби статусу юридичної особи. Посилаючись на статті 43, 44 КАС України та статті 80, 89 ЦК України, позивач обґрунтував, що юридична правоздатність і дієздатність виникають у юридичної особи з моменту її створення та державної реєстрації, у зв`язку з чим служба без такого статусу не може повною мірою реалізувати надані їй законом повноваження. На підтвердження своєї позиції позивач послався на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 25.07.2024 у справі № 640/31489/21 та ухвалі від 04.08.2022 у справі № 320/9651/21 (а.с.64-66). 
Представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив, у яких повторно заперечив проти позову та зазначив, що створення у структурі виконавчих органів ради Служби у справах дітей забезпечує виконання необхідних функцій щодо захисту прав дітей, ведення їх обліку та захисту майнових прав. На думку відповідача, відсутність у служби статусу окремої юридичної особи сама по собі не свідчить про протиправну бездіяльність ради та не порушує прав дітей. Крім того, відповідач зазначив, що створення виконавчих органів, визначення їх структури та чисельності належить до виключної компетенції селищної ради, а тому суд не вправі визначати організаційно-правову форму функціонування служби та зобов`язувати раду зареєструвати її як окрему юридичну особу. Відповідач також послався на фінансово-економічні наслідки такої реєстрації, зокрема необхідність додаткового кадрового, бухгалтерського, матеріально-технічного та фінансового забезпечення, зазначивши про обмеженість фінансових ресурсів громади в умовах воєнного стану. Також представник відповідача вказав на недоведеність прокурором порушення інтересів держави, зазначивши, що прокурором не надано доказів фактичного порушення прав дітей або неефективності діяльності чинної Служби у справах дітей. Відповідач наголосив, що сам факт відсутності державної реєстрації служби як окремої юридичної особи не свідчить про заподіяння шкоди інтересам держави, а чинне законодавство не надає державним органам повноважень зобов`язувати органи місцевого самоврядування змінювати структуру їх виконавчих органів (а.с.71-74).
Фактичні обставини справи, встановлені судом. 
Як зазначено позивачем, на території Голованівської територіальної громади проживає 2694 дітей віком від 0 до 18 років. При цьому на первинному обліку служби у справах дітей Голованівської селищної ради перебуває 28 дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування. 
Рішенням Голованівської селищної ради від 25.06.2025 № 1999 у складі виконавчих органів селищної ради створено службу у справах дітей зі штатною чисельністю 5 штатних одиниць (а.с. 44-45).
Також, рішенням Голованівської селищної ради від 06.08.2025 № 2063 затверджено Положення про службу у справах дітей Голованівської селищної ради в новій редакції (а.с. 23).
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 зазначеного Положення, служба є виконавчим органом Голованівської селищної ради, утворюється відповідно до п.1 ст.54 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Закону України "Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей" і в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці забезпечує виконання покладених на службу завдань. Служба підпорядкована, підзвітна та підконтрольна селищній раді, її виконавчому комітету, селищному голові. Служба не має статусу юридичної особи, має печатку, бланк зі своїм найменуванням та бланк наказу, згідно з додатками 1,2,3 (а.с. 24-40). 
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо невчинення дій, спрямованих на державну реєстрацію юридичної особи – служби у справах дітей, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. 
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави, виходить із такого. 
Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) встановлено, що кожна особа має право в порядку, визначеному цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи або законні інтереси. 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з частиною третьою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист таких інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. 
Суд враховує, що Рішенням Конституційного Суду України від 03 грудня 2025 року № 6-р(II)/2025 окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» щодо можливості здійснення прокурором представництва інтересів держави у зв`язку з нездійсненням або неналежним здійсненням захисту таких інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень визнано такими, що не відповідають Конституції України. Водночас Конституційним Судом України встановлено, що зазначені положення втрачають чинність з 01 січня 2027 року, у зв`язку з чим на момент вирішення цієї справи вони є чинними та підлягають застосуванню. 
Разом із тим, сам факт наявності передбаченої законом можливості здійснення прокурором представництва інтересів держави не звільняє його від обов`язку обґрунтувати наявність таких інтересів, факт їх порушення або загрози порушення, а також необхідність судового захисту. 
Конституційний Суд України у рішенні від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 зазначив, що поняття "інтереси держави" є оціночним, а тому прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає, з посиланням на законодавство, у чому саме полягає порушення або загроза порушення інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. 
Відповідно до принципу "jura novit curia" (суд знає закони) суд під час вирішення справи самостійно визначає правову природу спірних правовідносин та перевіряє наявність передбачених законом підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави. 
У цій справі прокурор обґрунтовує наявність інтересу держави необхідністю забезпечення належної реалізації державної політики у сфері охорони дитинства та захисту прав дітей, зокрема шляхом забезпечення функціонування служб у справах дітей органів місцевого самоврядування. 
Відповідно до статті 12 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" безпосереднє ведення справ та координація діяльності щодо дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування покладаються на служби у справах дітей. 
Водночас статтею 4 Закону України "Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей" визначено основні завдання служб у справах дітей, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері захисту прав та законних інтересів дітей. 
Отже, забезпечення належного функціонування служби у справах дітей є необхідною умовою виконання покладених державою функцій у сфері охорони дитинства та становить публічний (державний) інтерес. 
За таких обставин суд доходить висновку, що прокурором належним чином обґрунтовано наявність інтересу держави у сфері захисту прав дітей та наявність правових підстав для звернення до суду з цим позовом. 
Вирішуючи питання щодо наявності протиправної бездіяльності відповідача, суд виходить із такого. 
Суд враховує, що відповідно до статті 3 Конвенції ООН про права дитини, статті 51 Конституції України, Закону України "Про охорону дитинства", Закону України "Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей" та Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" на органи місцевого самоврядування покладено обов`язок забезпечити реалізацію державної політики у сфері захисту прав дітей шляхом створення та забезпечення функціонування служб у справах дітей. 
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 03 квітня 2024 року у справі № 520/18822/2020, діяльність служб у справах дітей є одним із механізмів реалізації державної політики у сфері захисту прав дитини, а невиконання органом місцевого самоврядування встановленого законом обов`язку щодо забезпечення функціонування відповідної служби може свідчити про порушення інтересів держави у сфері охорони дитинства. 
Разом з тим, предметом спору у цій справі є не питання фактичного створення служби у справах дітей, а питання наявності у відповідача обов`язку створити таку службу саме у статусі окремої юридичної особи та здійснити її державну реєстрацію. 
Судом встановлено, що рішенням Голованівської селищної ради від 25.06.2025 № 1999 у складі виконавчих органів селищної ради створено службу у справах дітей зі штатною чисельністю 5 штатних одиниць (а.с. 44-45).
Також, рішенням Голованівської селищної ради від 06.08.2025 № 2063 затверджено Положення про службу у справах дітей Голованівської селищної ради в новій редакції (а.с. 23).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається, зокрема, на наказ Міністерства соціальної політики України від 14.06.2018 № 890 "Про деякі питання діяльності об`єднаної територіальної громади щодо соціальної підтримки населення та захисту прав дітей", яким були затверджені Методичні рекомендації щодо організації та забезпечення діяльності об`єднаної територіальної громади у сфері соціального захисту населення та захисту прав дітей. 
Однак наказ Міністерства соціальної політики України від 14.06.2018 №890 втратив чинність.
На час виникнення спірних правовідносин та розгляду справи діють Методичні рекомендації щодо організації та забезпечення діяльності територіальної громади у сферах соціального захисту населення та захисту прав дітей, затверджені наказом Міністерства соціальної політики України від 31.07.2023 № 263-Н. 
Відповідно до пунктів 1.2 та 1.3 розділу 1 зазначених Методичних рекомендацій з метою ефективного виконання власних і делегованих повноважень та функцій у сферах соціального захисту населення і захисту прав дітей на рівні територіальної громади рекомендовано запровадити модель організаційної структури виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, яка передбачає, зокрема, утворення служби у справах дітей у структурі відповідного виконавчого органу ради. 
Також рекомендовано підпорядкувати службу у справах дітей голові відповідної ради та забезпечити її взаємодію з іншими суб`єктами, залученими до реалізації повноважень у сфері захисту прав дітей. 
Положеннями розділу 3 Методичних рекомендацій визначено, що для виконання повноважень у сфері захисту прав дітей органи місцевого самоврядування забезпечують утворення служб у справах дітей, а також визначено основні функції таких служб, зокрема щодо ведення обліків дітей, організації соціально-правового захисту дітей, підготовки відповідних рішень та взаємодії з іншими органами і установами. 
Отже, положення Методичних рекомендацій спрямовані на визначення організаційної моделі діяльності служб у справах дітей та їх функціонального призначення, однак не передбачають обов`язкового утворення таких служб у статусі окремої юридичної особи. 
Посилання позивача на постанову Кабінету Міністрів України від 30.08.2007 № 1068 "Про затвердження типових положень про службу у справах дітей" не спростовують наведених висновків, оскільки цією постановою затверджено типові положення про служби у справах дітей місцевих державних адміністрацій та не встановлено обов`язку виконавчих органів сільських, селищних чи міських рад утворювати відповідні служби виключно як юридичні особи. 
Так само наказ Міністерства соціальної політики України від 16.09.2021 № 518 "Про затвердження Примірного положення про службу у справах дітей сільської, селищної ради" не містить імперативної вимоги щодо державної реєстрації служби у справах дітей як окремої юридичної особи, а визначає лише примірні засади організації її діяльності. 
Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем виконано передбачений законом обов`язок щодо створення та забезпечення функціонування служби у справах дітей. При цьому позивач не навів положень закону чи іншого нормативно-правового акта, які встановлювали б обов`язок органу місцевого самоврядування здійснити державну реєстрацію служби у справах дітей саме як окремої юридичної особи. 
Відповідно до статті 54 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення) рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Положення про відділи, управління та інші виконавчі органи ради затверджуються відповідною радою. 
При цьому вказана норма визначає організаційні засади утворення виконавчих органів ради, однак не містить вимоги щодо обов`язкового надання таким органам статусу окремої юридичної особи. 
За таких обставин відсутність державної реєстрації служби у справах дітей Голованівської селищної ради як юридичної особи сама по собі не свідчить про протиправну бездіяльність відповідача, оскільки матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що відповідач не забезпечив створення чи функціонування відповідної служби або не виконує покладені на нього законом повноваження у сфері захисту прав дітей.
Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача та його зобов`язання здійснити державну реєстрацію служби у справах дітей як юридичної особи є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. 
Керуючись ст.ст.139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, - 

В И Р І Ш И В:
Відмовити у задоволенні позову виконувача обов`язків керівника Голованівської окружної прокуратури Кіровоградської області (вул. Паркова 13, с-ще Голованівськ, Голованівський район, Кіровоградська область, 26500, ЄДРПОУ 02910025) до Голованівської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області (вул. Соборна, 48, с-ще Голованівськ, Голованівський район, Кіровоградська область, 26500, ЄДРПОУ 04366654) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду А.В. САГУН