ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 260/10456/25 пров. № А/857/23612/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
судді-доповідача: Мандзія О.П.,
суддів: Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Виконавчого комітету Мукачівської міської ради на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 березня 2026 року у справі №260/10456/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Мукачівської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
суддя у І інстанції Дору Ю.Ю.,
дата ухвалення рішення – 17.03.2026,
місце ухвалення рішення - м. Ужгород,
дата складення повного тексту рішення не зазначено,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до виконавчого комітету Мукачівської міської ради (далі – апелянт, відповідач), у якому просила:
визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Мукачівської міської ради (Код ЄДРПОУ 04053743) щодо незабезпечення житлового будинку Дитячого будинку сімейного типу за адресою: м. Мукачево, вул. Гаврила Глюка, 17, централізованим водовідведенням, що є прямим порушенням вимог пункту 3 частини 1 статті 30 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”.
зобов`язати Виконавчий комітет Мукачівської міської ради (Код ЄДРПОУ 04053743) організувати та забезпечити фінансування робіт за рахунок коштів місцевого бюджету з облаштування системи водовідведення (шляхом будівництва напірної каналізації та встановлення необхідного насосного обладнання) для житлового будинку за адресою: м. Мукачево, вул. Гаврила Глюка, 17.
Позовну заяву обґрунтовує тим, що вона є матір`ю-вихователем Дитячого будинку сімейного типу який не підключений до міської каналізаційної мережі, у зв`язку з чим створюються санітарно-гігієнічні проблеми, ускладнює побут та створює потенційну загрозу епідеміологічному благополуччю її вихованців. Вона зверталась до відповідача із заявам, однак отримувала відмови у вирішенні даного питання, тому вона звернулась до суду з даним позовом.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.03.2026 у цій справі позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Мукачівської міської ради (89600, Закарпатська область, м.Мукачево, пл.Духновича, буд.2, код ЄДРПОУ 04053743) щодо незабезпечення житлового будинку Дитячого будинку сімейного типу за адресою: м. Мукачево, вул. Гаврила Глюка, 17, належним водовідведенням. Зобов`язано Виконавчий комітет Мукачівської міської ради (89600, Закарпатська область, м.Мукачево, пл.Духновича, буд.2, код ЄДРПОУ 04053743) вжити заходів щодо забезпечення фінансування робіт за рахунок коштів місцевого бюджету з облаштування системи водовідведення для житлового будинку за адресою: м. Мукачево, вул. Гаврила Глюка, 17.
В решті позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, із посиланням на невірне застосування норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що дитячий будинок сімейного типу за адресою: вул. Гаврилюка Глюка (попередньо Амурська), 17 в м. мукачево на даний час не підключений до централізованої мережі водовідведення. На кожне звернення позивача з 2006 року була надана обгрунтована відповідь. Апелянт вказує на наявність обставин, які не свідчать про протиправну бездіяльність саме відповідачів, оскільки будинок вже був збудований та введений в експлуатацію без централізованої каналізації; відсутність/неможливість підключення до централізованого водовідведення зумовлена об`єктивними технічними та інфраструктурними обмеженнями та необхідністю значних фінансових вкладень. Більше того, виконавчі органи, на розгляді у яких перебували звернення ОСОБА_1 , належним чином вживали заходів реагування на звернення позивача шляхом їх розгляду; надання ґрунтованих відповідей та опрацювання можливих технічних рішень у межах повноважень. Відповідач стверджує, що що заявлений спосіб захисту фактично зводиться до того, щоб спонукати відповідача до вчинення дій, які мають характер бюджетного та управлінського рішення (визначення джерел фінансування, реалізація робіт, включення об`єкта до певних Програм). Однак суди не можуть підміняти собою органи місцевого самоврядування та втручатися у дискреційні повноваження щодо виділення та/або розподілу бюджетних коштів. Позивачем у позовній заяві не зазначено яку норму порушено відповідачем та на виконання яких вимог та якого Закону виконавчий комітет повинен приймати дії щодо облаштування системи водопостачання.
Апелянт просив скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.03.2026 у справі №260/10456/25 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якій з наданням додаткового обґрунтування вказала що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та законним, ухваленим із дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.03.2026 у цій справі – без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню враховуючи наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до соціального паспорту прийомної сім`ї Дитячий будинок сімейного типу створений 22 квітня 2008 року за адресою: Закарпатська обл., м. Мукачево, вул. Гаврила Глюка, 17. (а.с.12-13)
У зв`язку з відсутністю централізованого водовідведення, позивач неодноразово звертався до відповідача із заявою про забезпечення даною комунальною послугою. (а.с. 4-7)
Згідно з листом від 01.03.07 №Г-207/12-8, відповідачем було повідомлено позивача про неможливість каналізаційної мережі на їх вулиці через рельєф поверхні землі та про не можливість фінансування будівництва каналізації по вулиці, що знаходиться за адресою: Закарпатська обл., м. Мукачево, вул. Гаврила Глюка. (а.с. 4)
Також, листами від 23.05.08, 10.02.09, 12.03.09 відповідачем надано аналогічну відповідь про недостатність фінансування та технічну неможливість виконання прохання позивача. (а.с. 4-5)
На звернення позивача, листом відповідача від 03.12.2013 року №Г-1585/05-08 його повідомлено про технічну неможливість будівництва каналізації. (а.с.5) 
Листом від 13.06.2014 №Г-72/05-07 позивача повідомлено про обстеження на предмет проведення комунікацій по вулиці Амурської (теперішня Гаврила Глюка) та про відсутність фінансування даних робіт. (а.с.6)
Відповідно до листа №3588/01-29/16915/42-25 від 16.10.25 Управління міського господарства Мукачівської міської ради позивача повідомлено про те, що будівництво самопливної каналізації є технічно неможливим у зв`язку з відсутністю достатньої глибини існуючої каналізаційної мережі, однак можливе за умови влаштування фекального насоса та будівництва напірної каналізаційної мережі з підключенням через колодязь. Також, зазначено про те, що планується розгляд пропозицій щодо можливих шляхів вирішення порушеного питання. (а.с. 11)
Судом встановлено, що Дитячий будинок сімейного типу розташований за адресою: Закарпатська обл., м. Мукачево, вул. Гаврила Глюка, 17 та функціонує з 22.04.2008 року на підставі рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради №94 (а.с.36), що сторонами не заперечується. Позивач звернулася до суду через відсутність централізованого водовідведення за її адресою, оскільки відповідачем було відмовлено, на думку позивачки, у вирішенні даного питання.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції керувався тим, що бездіяльність відповідача щодо незабезпечення Дитячого будинку сімейного типу за адресою: м. Мукачево, вул. Глюка Гаврила, 17 належною системою водовідведення, не залежно від наявності можливості підключення такого до централізованої каналізаційної мережі, чи облаштування належної локальної септичної мережі, яка би передбачала дотримання санітарних норм та відсутності потрапляння стічних вод до грунтових, а тим паче до джерела питного водопостачання, яке, як вказує позивачка, знаходиться на глибині 7 метрів під будинком, є доведеною. Обов`язок забезпечення діяльності дитячого будинку сімейного типу в тому числі і щодо водовідведення відповідно до вимог п. 3 Положення про дитячий будинок сімейного типу, затвердженого Постановою КМУ №564 від 26.04.2022 р. лежить на органі, який прийняв рішення про створення та забезпечення функціонування дитячого будинку сімейного типу. В даній справі це Виконавчий комітет Мукачівської міської ради.
Враховуючи дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування, які передбачені в тому числі і у ст. 30 Закону України “Про місцеве самоврядування” та матеріальні можливості, саме відповідач як орган місцевого самоврядування повинен вирішити яким чином можливо раціонально забезпечити належне водовідведення з Дитячого будинку сімейного типу із дотриманням належним санітарно-епедеміологічних норм. 
Враховуючи те, що до повноважень виконавчого органу місцевої ради відноситься допомога власникам будинків у ремонті та обслуговуанні, то суд вважає, що належним та достатнім є задоволення частково позовних вимог, а саме визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вжити заходів щодо вирішення питання про забезпечення фінансування робіт за рахунок коштів місцевого бюджету з облаштування системи водовідведення для житлового будинку позивача.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові, організаційні, соціальні засади та гарантії державної підтримки дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, і є складовою частиною законодавства про охорону дитинства визначає Закон України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» від 13.01.2005 №2342-IV, в редакції чинній станом на момент спірних правовідносин.
Згідно з приписами ст. 3 вказаного Закону основними засадами державної політики щодо соціального захисту дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа є: створення умов для реалізації права кожної дитини на виховання в сім`ї; виховання та утримання дітей за принципом родинності; сприяння усиновленню дітей, створення системи заохочення та підтримки усиновлювачів; забезпечення пріоритету форм влаштування; захист майнових, житлових та інших прав та інтересів таких дітей; створення належних умов для їх фізичного, інтелектуального і духовного розвитку, підготовки дітей до самостійного життя; забезпечення права на здоровий розвиток; забезпечення соціально-правових гарантій; створення умов для надання психологічної, медичної та педагогічної допомоги; формування системи соціальної адаптації; забезпечення вільним вибором сфери професійної діяльності, яка б оптимально відповідала потребам та бажанням особистості дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування, а також особи із їх числа та запитам ринку праці; належне матеріально-технічне забезпечення незалежно від форми влаштування та утримання дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, сприяння в наданні реальної допомоги і підтримки підприємствами, установами та організаціями різних форм власності, банківськими установами, культурно-освітніми, громадськими, спортивними та іншими організаціями; вжиття вичерпних заходів щодо забезпечення доступу до безоплатної правничої допомоги на підставах та в порядку, встановлених Законом України "Про безоплатну правничу допомогу".
За ст. 4 Закону №2342-IV заходи соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа гарантуються, забезпечуються та охороняються державою. Вказаною статтею зафіксовано мінімальні державні соціальні стандарти і нормативи
Кабінет Міністрів України може встановлювати інші додаткові мінімальні соціальні стандарти, нормативи споживання та нормативи забезпечення для дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа.
Статтею 7 вказаного Закону передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції, визначеної законом, забезпечують вирішення питань щодо встановлення опіки і піклування, створення інших передбачених законодавством умов для виховання дітей, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, а також для захисту особистих, житлових і майнових прав та інтересів дітей та осіб із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.
Кабінет Міністрів України, уповноважені органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування здійснюють у межах бюджетних асигнувань розробку і виконання цільових програм щодо поліпшення соціального захисту дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб з їх числа.
Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 18 цього ж Закону передбачено, що порядок створення, реорганізації, ліквідації закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також положення про ці заклади затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Забезпечення умов утримання та виховання дітей у таких закладах здійснюється відповідно до мінімальних соціальних стандартів та прожиткового мінімуму згідно із законодавством та за рахунок коштів відповідних бюджетів.
Забезпечення навчально-виховних закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, матеріально-технічними ресурсами, обладнанням, транспортними засобами, товарами культурно-побутового та спортивного призначення, господарського вжитку здійснюється в першочерговому порядку на рівні, встановленому відповідними державними соціальними стандартами та нормативами (ст. 19 Закону №2342-IV).
За ст. 31 Закону №2342 батьки-вихователі (батьки-вихователі - подружжя або окрема особа, яка не перебуває у шлюбі, які взяли на виховання та для спільного проживання не менш як п`ять дітей-сиріт та/або дітей, позбавлених батьківського піклування, та яким, за рішенням органів опіки та піклування, надано статус батьків-вихователів) зобов`язані, зокрема, створити належні умови для всебічного гармонійного розвитку дітей; піклуватися про здоров`я, фізичний, психічний та моральний розвиток, навчання дітей, готувати їх до праці; співпрацювати з місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування та соціальними працівниками, залучати спеціалістів до вирішення проблемних питань.
Згідно ст. 256-8 Сімейного кодексу України рішення про створення дитячого будинку сімейного типу приймається районною в місті Києві чи Севастополі державною адміністрацією, виконавчим комітетом міської, районної у місті (у разі її створення), селищної, сільської ради в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Між батьками-вихователями та органом, який прийняв рішення про створення дитячого будинку сімейного типу, на основі типового договору укладається договір про організацію діяльності дитячого будинку сімейного типу. Орган, який прийняв рішення про створення дитячого будинку сімейного типу, зобов`язаний контролювати виконання батьками-вихователями своїх обов`язків щодо виховання та утримання дітей. Положення про дитячий будинок сімейного типу і типовий договір про організацію діяльності дитячого будинку сімейного типу затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пунктів 2-4 Положення про дитячий будинок сімейного типу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2002 №564, дитячий будинок сімейного типу - окрема сім`я, що створюється за бажанням подружжя або окремої особи, яка не перебуває у шлюбі, які беруть на виховання та спільне проживання не менш як 5 дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування.
Рішення про створення та забезпечення функціонування дитячого будинку сімейного типу приймається районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчими органами міських, районних у містах (в разі утворення) рад (далі - орган, який прийняв рішення) на підставі заяви осіб або особи, яка не перебуває у шлюбі, що виявили бажання створити такий будинок, з урахуванням результатів навчання, подання відповідного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді і висновку служби у справах дітей про наявність умов для його створення. Зазначених осіб обов`язково інформує служба у справах дітей про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дітей, яких вони бажають узяти на виховання та спільне проживання.
Орган, який прийняв рішення, несе відповідальність за забезпечення функціонування дитячого будинку сімейного типу відповідно до законодавства.
На підставі рішення про створення дитячого будинку сімейного типу між батьками-вихователями та органом, який прийняв рішення про його створення, укладається договір за формою згідно з додатком.
Сторонами не заперечується те, що на підставі рішення Виконавчого комітету Мукачівської міської ради №94 від 22.04.2008 «Про влаштування дітей та зміну статусу прийомної сім`ї Гедз» створено відповідний дитячий будинок сімейного типу.
Відповідно до додаткової угоди до Договору про організацію діяльності дитячого будинку сімейного типу сім`ї Гедз від 25.05.2018 №6 від 13.06.2025 збільшено кількість вихованців відповідного дитячого будинку сімейного типу.
В даному будинку перебуває 8 дітей-вихованців.
Письмовими доказами підтверджується що позивач неодноразово зверталася до Виконавчого комітету Мукачівської міської ради щодо забезпечення житлового будинку Дитячого будинку сімейного типу за адресою: м. Мукачево, вул. Гаврила Глюка, 17 (попередньо Амурська) центральним водовідведенням, вона отримувала відповіді, однак у таких стверджувалося причинами відмови: 
- неможливість через відсутність коштів; необхідність погодження. Стверджено, що при позитивному вирішенні, позивачу будуть виділені каналізаційні труби та проектна документація (лист від 20.03.2026); 
- технічну неможливість із-за рельєфу поверхні землі на даній ділянці відносно існуючої каналізації. Будівницто каналізації можливе при умові вибору площадки під КНС, виготовлення кошторисно-проектної документації та будівництва КНС. На даний час профінансувати ці роботи управління міського господарства не має можливості (лист від 01.03.2007); 
- у 2008 році повторно повідомлено про неможливість виконання відповідних робіт через технічну неможливість із-за рельєфу місцевості прилеглої території (лист від 23.05.2008);
- необхідність позивачу отримати в ММКП «Мукачівводоканал» технічні умови та після виготовлення проектно-кошторисної документації (лист від 10.02.2009); 
- прокладення вуличної каналізації та виготовлення проекту можливе при замовленні будівництва каналізаційної насосної станції. В зв`язку з відсутністю бюджетних коштів на 2009 рік, дане питання вирішити у 2009 році неможливо (лист від 12.03.2009); 
- заборона видачі технічних умов на підключення до міських мереж водовідведення нових абонентів у зв`язку з перезавантаженістю очисних споруд міста та необхідність проведення їх реконструкції відповідно до припису Державної екологічної інспекції у Закарпатській області (лист від 03.12.2013); 
- спеціалістами ММКП «Ремонтно-будівельне управління» та УМГ обстежено вул. Амурську на предмет проведення комунікацій. Для виконання відповідних робіт потрібно виготовити проектно-кошторисну документацію на капітальне будівництво каналізації та водопостачання. У бюджеті міста на 2014 рік не передбачено фінансування даних робіт і тому зазначене питання буде рекомендовано до включення до переліку робіт при формуванні бюджету на 2015 рік (лист від 13.06.2014).
Управління міського господарства Мукачівської міської ради листом від 16.12.2025 за №3588/01-29/16915/42-25 повідомило, що за результатами опрацювання питання та на підставі інформації, наданої «Мукачівводоканал» встановлено, що:
- будівництво самопливної каналізаційної мережі від будинку АДРЕСА_1 є технічно неможливим, у зв`язку з відсутністю достатньої глибини існуючої каналізаційної мережі по вул. Коменського Яна Амоса (початковий каналізаційний колодязь має глибину 0,75м);
- водовідведення від зазначеного будинку можливе за умови влаштування фекального насоса у вигрібній ямі та будівництва напірної каналізаційної мережі з підключенням через колодязь – погашувач до існуючої каналізаційної мережі діаметром 200мм в існуючому колодязі на перехресті вул. Коменського Яна Амоса – вул. Світанкова (Клари Цеткін).
З огляду на соціальну значимість функціонування дитячого будинку сімейного типу та необхідність дотримання санітарних норм планується розгляд пропозицій щодо можливих шляхів вирішення порушеного питання, після чого буде проінформовано позивача про ухвалене рішення та можливість реалізації відповідних робіт.
Велика Палата у своїх постановах неодноразово висновувала, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень потрібно розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає у неухваленні рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно потрібними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були вчинені чи були вчинені з порушенням розумних строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість, підстави та межі бездіяльності, а також її шкідливість для прав та інтересів особи.
Оцінюючи причини викладені відповідачем у його відповідях позивачу, апеляційний суд зазначає, що бездіяльність відповідача проявилася не у ненанданні/наданні несвоєчасно тощо відповідей на звернення позивача (такі надавалися), а у невирішенні питання, якого стосувалися запити позивача з 2006 року в частині забезпечення будинку сімейного типу у м. Мукачево по вул. Гаврила Глюка, 17 центральним водопостачанням. Станом на момент звернення до суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції відповідач не надав доказів вжиття заходів для вирішення вказаного питання.
Суд першої інстанції вірно вказав, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон №280/97-ВР) встановлено, що виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.
Частини 1, 3 ст. 12 цього ж Закону визначають, що сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях.
Згідно з підпунктами 5, 7 пункту «а» ч. 1 ст. 30 Закону №280/97-ВР до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку належить вирішення питань водопостачання, відведення та очищення стічних вод; організація благоустрою населених пунктів, здійснення, контролю за станом благоустрою населених пунктів.
Згідно з ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про допущення відповідачем бездіяльності щодо незабезпечення Дитячого будинку сімейного типу за адресою м. Мукачево, вул. Глюка Гаврила, 17 належною системою водовідведення, не залежно від наявності можливості підключення такого до централізованої каналізаційної мережі, чи облаштування належної локальної септичної мережі, яка би передбачала дотримання санітарних норм та відсутності потрапляння стічних вод до грунтових, а тим паче до джерела питного водопостачання, яке, як вказує позивачка, знаходиться на глибині 7 метрів під будинком. 
Також вірним є висновок суду першої інстанції в частині обраного способу захисту порушених прав позивача, оскільки враховуючи дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування, які передбачені в тому числі і у ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» та матеріальні можливості, саме відповідач як орган місцевого самоврядування повинен вирішити яким чином можливо раціонально забезпечити належне водовідведення з Дитячого будинку сімейного типу із дотриманням належним санітарно-епедеміологічних норм.
Інші висновки суду першої інстанції відповідачем під сумнів не ставляться, а позивачем відповідної апеляційної скарги не подано. Отже у зазначеній частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а також обрав ефективний та достатній спосіб захисту порушених прав позивача. Своєю чергою, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи відповідно до вимог статті 139 КАС України немає.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Мукачівської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 березня 2026 року у справі №260/10456/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. П. Мандзій 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар