П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 вересня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 420/23183/26

| Головуючий в 1 інстанції Юхтенко Л.Р Місце ухвалення рішення: м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого – Лук`янчук О.В.
суддів – Бітова А.І.
– Ступакової І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2026 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Юридичного департаменту Одеської міської ради, за участю третьої особи ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Юридичного департаменту Одеської міської ради (код ЄДРПОУ 26302537, місце знаходження: 65026, м. Одеса, пл..Біржова, 1) за участю третьої особи ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Карпухіної Лілії Володимирівни № 85929476 від 21.07.2026 про відмову у проведенні реєстраційних дій. 
- зобов`язати Юридичний департамент Одеської міської ради (як суб`єкта державної реєстрації прав) вчинити реєстраційні дії, а саме: Припинити право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_3 (запис № 65274481 від 10.06.2026), як таке, що зареєстроване на підставі недійсного правочину. Поновити право власності ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на зазначену квартиру, відновивши стан реєстру, що передував незаконним записам.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2026 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Юридичного департаменту Одеської міської ради (код ЄДРПОУ 26302537, місце знаходження: 65026, м. Одеса, пл..Біржова, 1) за участю третьої особи ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Роз`яснено позивачу, що з даними позовними вимогами він може звернутись в порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм права, просить ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2026 року - скасувати; Направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду питання про відкриття провадження в адміністративній справі.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про непідсудність справи адміністративним судам, застосувавши лише частину релевантної практики Верховного Суду (переважно ту, що сформована до набрання чинності Законом України «Про адміністративну процедуру») і залишивши поза увагою новішу та безпосередньо застосовну практику Касаційного адміністративного суду, яка прямо відносить спори про законність рішень (у тому числі відмов) державного реєстратора щодо дотримання процедури реєстрації до адміністративної юрисдикції.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, виходив з того, що позов спрямовано на захист цивільних прав позивача, а тому належить розгляду в порядку цивільного процесуального законодавства та не належить розгляду адміністративними судами.
Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно пунктів 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України, адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Тобто, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. 
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Водночас, визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Згідно з пунктом 10 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Таким чином, сама по собі участь суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах не дає підстав для віднесення такого спору до категорії публічно-правових, оскільки визначальною ознакою для встановлення юрисдикції, до якої має бути віднесено спір, є суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.
Якщо порушення своїх прав позивач вбачає у наслідках, спричинених діями, бездіяльністю або рішенням органу державної влади або його посадової особи, вважаючи, що вони призвели до виникнення, зміни чи припинення її цивільних прав та/або обов`язків, унеможливлюють їх належну реалізацію тощо, то оспорювання таких дій, бездіяльності чи рішення як спосіб захисту майнових або особистих немайнових прав має відбуватись за правилами цивільного судочинства. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.01.2021 року по справі № 809/4434/15.
Окрім того, як вірно зазначив суд 1-ї інстанції, порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхньої посадової або службової особи, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №815/6832/16, постанові Верховного Суду від 29.01.2026 року по справі № 380/20854/23.
При цьому, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на наведені в апеляційній скарзі позиції Верховного Суду, оскільки вони не є релевантними до спірних правовідносин.
Так, у постанові Верховного Суду від 16.07.2026 у справі № 240/5476/24, на яку посилається апелянт, судом констатовано, що рішення про державну реєстрацію (чи відмову в реєстрації) є індивідуальним актом суб`єкта владних повноважень, а спір є публічно-правовим, якщо предметом доказування є законність дій реєстратора щодо перевірки відповідності поданих документів закону та відсутності суперечностей між заявленими і вже зареєстрованими правами - а не матеріально-правові підcтави набуття права власності як такі.
Разом з тим, предметом спору в межах даної справи не є виключно законність дій реєстратора щодо перевірки відповідності поданих документів закону, а фактично позивач просить суд зобов`язати реєстратора вчинити дії спрямовані на припинення права власності іншої особи.
Тобто, в даному випадку, позов фактично спрямовано на захист цивільних прав позивача, а тому належить розгляду в порядку цивільного процесуального законодавства та не підлягає розгляду адміністративним судом.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції, що позовна заява ОСОБА_1 до Юридичного департаменту Одеської міської ради за участю третьої особи ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, не може розглядатися в порядку адміністративного судочинства.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Підстав для скасування чи зміни ухвали суду 1-ї інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлений 15 вересня 2026 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук 

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова