ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2026 року
м. Київ
справа № 757/1863/25-ц
провадження № 61-859св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Сердюка В. В., Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачка - ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Єлманова Вікторія Анатоліївна, на постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Желепи О. В., Поліщук Н. В., Соколової В. В., від 16 грудня 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1. У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 
ОСОБА_2 про стягнення коштів.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 надала згоду на прийняття грошей у позику від ОСОБА_1 її чоловіком ОСОБА_3 , з яким перебувала в зареєстрованому шлюбі, на умовах та за його розсудом в сумі 2 500 000 доларів США.
3. Позивач зазначає, що частина позики у розмірі 1 400 000 доларів США була повернута ОСОБА_3 , проте неповернутою у встановлений договором строк залишається частина позики у розмірі 1 100 000 доларів США.
4. Вважає, що ці кошти підлягають стягненню з відповідачки як солідарного боржника за договором позики.
5. Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідачки на свою користь 1 100 000 доларів США.
Доводи відповідачки в суді першої інстанції 
6. У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 стверджує, що не може бути солідарним боржником за договором позики, укладеним її чоловіком. Звертає увагу, що позивач помилково зазначив дату видачі розписки про повернення частини боргу, пропустив строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом, а також строк пред`явлення вимог кредитора до спадкоємців боржника.
7. У запереченні на відповідь на відзив ОСОБА_2 вказує на відсутність доказів того, що кошти отримані її чоловіком за договором позики були використані в інтересах сім`ї, оскільки розпорядження цими коштами ОСОБА_3 здійснював на свій розсуд. Вважає, що позивач пропустив строк позовної давності та зловживає процесуальними правами.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
8. Рішенням Печерського районного суду м. Києва, у складі судді Вовк С. В., від 04 липня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
9. Суд першої інстанції виходив з того, що договір позики від 26 жовтня 2016 року укладено не в інтересах сім`ї, а відтак він не створює відповідних зобов`язань для дружини позичальника, оскільки відповідно до нотаріальної згоди відповідачки, вона надавала згоду на прийняття грошей у позику її чоловіком на умовах та за його розсудом.
10. Позивач не погодився із рішенням суду і оскаржив його в апеляційному порядку, наполягаючи на задоволенні позовних вимог.
Доводи відповідачки в суді апеляційної інстанції 
11. У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує на відсутність доказів того, що кошти, отримані її чоловіком за договором позики, були використані в інтересах сім`ї, оскільки розпорядження цими коштами ОСОБА_3 здійснював на свій розсуд, що відповідає її заяві-згоді на укладення договору.
Короткий зміст оскарженої постанови апеляційного суду
12. Постановою Київського апеляційного суду від 16 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. 
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 липня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 1 100 000 доларів США. Вирішено питання розподілу судових витрат.
13. Колегія суддів виходила з того, що кошти за договором позики 
від 26 жовтня 2016 року набуті ОСОБА_3 у період його перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 та за її письмовою згодою, викладеною у формі письмової заяви, справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом, який роз`яснив ОСОБА_4 зміст статей 60, 65 СК України. Суд першої інстанцій не звернув увагу, що така згода передбачає, в тому числі, і солідарний характер відповідальності подружжя, внаслідок чого помилковим є висновок районного суду про відсутність підстав для стягнення з відповідачки неповернутої суми боргу за договором позики.
14. Відповідачкою не надано судового рішення про визнання недійсним договору позики від 26 жовтня 2016 року, а також не надано доказів того, що отримані з її згоди її чоловіком кошти за договором позики використані не в інтересах сім`ї. Відтак апеляційний суд презюмує, що договір позики вчинений в інтересах сім`ї, а відповідачка є солідарним боржником за відповідними зобов`язаннями, що виникли з цього договору.
15. Посилання на те, що відповідачка надала дозвіл на отримання позики ОСОБА_3 «на умовах та за його розсудом», не підтверджує укладення договору позики не в інтересах сім`ї, а може свідчити лише про те, що умови договору та порядок його виконання чоловік відповідачки міг визначати на власний розсуд.
16. Щодо доводів про пропуск строку позовної давності, то апеляційний суд врахував, що ОСОБА_3 зобов`язався повернути позику в строк до жовтня 2017 року, а тому, з врахуванням продовження позовної давності у 2020 році на строк дії карантину та зупинення позовної давності у 2022 році на строк дії воєнного стану, позивачем не пропущений строк звернення до суду.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
17. У касаційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат 
Єлманова В. А., просить постанову Київського апеляційного суду від 16 грудня 2025 року скасувати, залишивши в силі рішення Печерського районного суду 
м. Києва від 04 липня 2025 року.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
18. 19 січня 2026 року  ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат 
Єлманова В. А., подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 16 грудня 2025 року.
19. Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2026 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи. Зупинено, до закінчення касаційного розгляду, виконання постанови Київського апеляційного суду від 16 грудня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів в розмірі 1 100 000 доларів США.
20. У лютому 2026 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
21. Ухвалою Верховного Суду від 16 липня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
22. Підставою касаційного оскарження судового рішення заявниця зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15, постановах Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 639/7335/15, від 07 жовтня 2020 року у справі № 752/7501/18, від 28 вересня 2022 року у справі № 752/7501/18 
(пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
23. Крім того, посилається на необхідність відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 25 грудня 2024 року у справі 
№ 369/205/20 (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України), а також відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування у подібних правовідносинах положень частини четвертої статті 65 СК України, 
частини третьої статті 368 ЦК України та статті 541 ЦК України (пункт 3 
частини другої статті 389 ЦПК України).
24. Вказує, що позивач не надав доказів використання коштів, отриманих за договором позики, в інтересах сім`ї позичальника, у той час як позичені кошти були використані позичальником на умовах та на його розсуд. Відповідачці невідомо яким чином чоловік використав ці кошти. Кожен з подружжя мав власні доходи та вони не залежали один від одного.
25. Стверджує, що апеляційний суд врахував висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, викладені у справах, які не є подібними до розглядуваної. Зокрема, у розглядуваній справі один з подружжя помер, що позбавляє відповідачку, якій невідоме цільове використання коштів, можливості спростувати презумпцію використання коштів в інтересах сім`ї.
26. Наголошує, що ОСОБА_2 надавала згоду на прийняття коштів у позику на розсуд свого чоловіка. При цьому така згода не є доказом використання коштів в інтересах сім`ї. Позивач, який стверджує про використання коштів в інтересах сім`ї, повинен надати докази такого використання, а відповідачка, яка заперечує факт використання коштів в інтересах сім`ї, через необізнаність та відсутність жодних змін фінансового стану сім`ї після позики, має спростувати надані позивачем докази, а не спростовувати їх відсутність.
27. Звертає увагу, що вже після апеляційного перегляду справи їй стало відомо, що бізнес-партнери її чоловіка частково розрахувались з позивачем і сума боргу є значно меншою від заявленої у позові.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
28. У лютому 2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Верхотуров О. О., подав відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість постанови апеляційного суду, просить касаційну скаргу залишити без задоволення. Звертає увагу, що кошти були набуті за договором позики позичальником в період його перебування у шлюбі з відповідачкою та з її письмової згоди. Така згода передбачає солідарний характер відповідальності та є підставою для стягнення неповернутої суми боргу. Вважає, що висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду на які посилається заявниця у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними, що є підставою для закриття касаційного провадження. Зауважує, що ОСОБА_2 не спростувала презумпцію спільності права власності подружжя. Заперечує щодо дослідження та оцінки на стадії касаційного провадження нових доказів, доданих до касаційної скарги.
Обставини справи, встановлені судами
29. 26 жовтня 2016 року ОСОБА_3 від ОСОБА_1 отримано в борг кошти в сумі 2 500 000 доларів США згідно з укладеним договором позики. Строк повернення позики встановлений договором до 26 жовтня 2017 року.
30. На підтвердження укладеного договору позики, 26 жовтня 2016 року позичальник склав розписку про те, що він отримав в позику від ОСОБА_1 2 500 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 26 жовтня 2017 року включно.
31. До оформлення вказаного договору позики, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Астраускас Л. Є. засвідчила справжність підпису ОСОБА_2 на заяві за реєстровим № 1368 від 25 жовтня 2016 року, якою відповідачка надала згоду на прийняття грошей у позику від ОСОБА_1 її чоловіком ОСОБА_3 , з яким вона перебуває в шлюбі, на умовах та за його розсудом в сумі 2 500 000 доларів США.
32. 22 жовтня 2018 року ОСОБА_3 повернув ОСОБА_1 
1 400 000 доларів США за договором позики від 26 жовтня 2016 року, про що ОСОБА_1 склав відповідну розписку 
33. Позивач наполягає, що у строк встановлений договором позики 
від 26 жовтня 2016 року, позичальник в повному обсязі своїх зобов`язань не виконав і кошти в сумі 1 100 000 доларів США не повернув.
34.  ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.
35. 03 січня 2025 року позивач звернувся до відповідачки з вимогою, в якій просив її, як до солідарного боржника за договором позики від 26 жовтня 
2016 року, сплатити суму заборгованості 1 100 000 доларів США, протягом трьох днів з моменту отримання вимоги. Однак ця вимога не була задоволена.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
36. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
37. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
38. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
39. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
40. Згідно з частиною першою статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
41. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
42. Суди встановили, що   ОСОБА_3 допустив неналежне виконання зобов`язань за договором позики від 26 жовтня 2016 року, внаслідок чого виникла заборгованість з повернення боргу.
43. На час укладення договору позики від 26 жовтня 2016 року, 
  ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , яка у своїй письмовій заяві від 25 жовтня 2016 року, справжність підпису на якій засвідчено нотаріусом, надала згоду на отримання її чоловіком в позику від ОСОБА_5 коштів в сумі 2 500 000 доларів США.
44.  ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.
45. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
46. Інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї.
47. У статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
48. Ця презумпція спільності майна може бути спростована, і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.
49. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
50. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
51. У частинах другій, третій статті 65 СК України зазначено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.
52. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.
53. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
54. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.
55. За нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.
56. Відповідно до частини п`ятої статті 543 ЦК України ліквідація солідарного боржника - юридичної особи, смерть солідарного боржника - фізичної особи не припиняють обов`язку решти солідарних боржників перед кредитором та не змінюють його обсягу та умов виконання.
57. Велика Палата Верховного Суду наголошує на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. (див. пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі 
№ 129/1033/13-ц).
58. У розглядуваній справі, встановивши, що договір позики від 26 жовтня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за письмовою згодою дружини позичальника, яка не спростувала, що кошти, отримані її чоловіком за договором позики були використані в інтересах сім`ї, тобто не спростувала презумпцію спільності майна подружжя, яка за висновками Великої Палати Верховного Суду передбачає, у тому числі, й нероздільність зобов`язань подружжя, апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідачки неповернутої суми боргу за договором позики.
59. Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 25 грудня 2024 року у справі № 369/205/20, які в подальшому підтверджені Верховним Судом, зокрема у постановах від 15 жовтня 2025 року у справі № 760/6547/17, від 21 січня 2026 року у справі 523/1562/18.
Колегією суддів не встановлено підстав для ініціювання відступлення від цих висновків Верховного Суду.
60.  ОСОБА_2 , як повнолітня, дієздатна особа, надаючи письмову згоду своєму чоловіку на укладення договору позики та отримання в борг 
2 500 000 доларів США, мала зважати на правові наслідки, пов`язані з набуттям коштів та виникненням зобов`язань за цим правочином.
61. Зі змісту наданої відповідачкою заяви-згоди вбачається, що нотаріус роз`яснив ОСОБА_2 положення статей 60, 65 СК України, а її доводи про те, що надана нею згода на отримання позики ОСОБА_3 на умовах та за його розсудом не вказує на укладення договору позики в інтересах сім`ї, обґрунтовано спростовані апеляційним судом, який правильно врахував, що саме по собі використане у заяві-згоді формулювання «на умовах та за його розсудом» свідчить про те, що чоловік відповідачки міг визначати на власний розсуд саме умови договору та порядок його виконання, а не про те, що кошти за договором позики позичальник отримав в особисту власність.
62. Суд не може своїм рішенням підміняти домовленість (договір) між подружжям, яка не суперечить умовам законодавства України та моральним засадам суспільства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року у справі 
№ 712/3590/22).
63. Зважаючи на викладене, висновки апеляційного суду не суперечать висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду 
від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15, постановах Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 639/7335/15, від 07 жовтня 2020 року у справі № 752/7501/18, від 28 вересня 2022 року у справі № 752/7501/18, на які заявниця посилається у касаційній скарзі.
64. Відповідачка мала право доводити свої заперечення проти позову шляхом надання відповідних доказів у відкритому змагальному процесі під час вирішення справи по суті в судах двох інстанцій.
65. Щодо доданих до касаційної скарги нових доказів, то колегія суддів враховує, що ЦПК України чітко визначає порядок надання, дослідження та оцінки доказів під час розгляду справи по суті, а також дії учасника справи, який стверджує, що після набрання законної сили судовим рішенням, йому стали відомі істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути йому відомі.
66. З огляду викладене та положення статті 400 ЦПК України, відсутні правові підстави для дослідження та оцінки Верховним Судом нових доказів, наданих відповідачкою під час цього касаційного провадження.
67. Інші доводи касаційної скарги переважно спрямовані на переоцінку доказів Верховним Судом, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
68. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду 
від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц).
69. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.
70. Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain від 09 грудня 1994 року, заява № 18390/91, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
71. Оскаржена постанова апеляційного суду є достатньо вмотивованою та містить висновки суду щодо питань, які мають значення для вирішення справи.
72. В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що апеляційний суд ухвалив оскаржену постанову із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права.
73. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального прав. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
74. Колегією суддів не встановлено підстав для закриття касаційного провадження, про що просив  ОСОБА_1 у відзиві на касаційну скаргу.
75. Колегією суддів також не встановлено необхідності у заслуховуванні пояснень учасників справи, про що сторони вказують у касаційній скарзі та відзиві на касаційну скаргу.
76. Враховуючи, що касаційний розгляд справи завершено, виконання постанови апеляційного суду необхідно поновити.
Керуючись статтями 2, 400, 402, 409, 410, 415, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Єлманова Вікторія Анатоліївна, залишити без задоволення.
2. Постанову Київського апеляційного суду від 16 грудня 2025 року залишити без змін.
3. Поновити виконання постанови Київського апеляційного суду 
від 16 грудня 2025 року.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді: | Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Сердюк В. В. Шипович