ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/4687/25 пров. № СК-А/857/31224/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Качмара В.Я., Матковської З.М.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року про повернення заяви про збільшення позовних вимог без розгляду (головуючий суддя: Москаль Р.М., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 навчального механізованого полку Військової частини НОМЕР_2 в структурі НОМЕР_3 навчального центру НАСВ України про визнання протиправними дій, -

встановив:

ОСОБА_1 , 10.03.2025 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:
визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо взяття його на військовий облік та призову на військову службу під час мобілізації;
зобов`язати НОМЕР_4 навчальний механізований полк Військової частини НОМЕР_2 в структурі НОМЕР_3 навчального центру НАСВ України звільнити його з військової служби через незаконність мобілізації, яка була проведена без урахування його медичних показань та факту виключення з військового обліку відповідно до вимог частини 6 ст. 37 Закону України від 25.03.1992 № 2233-XII «Про військовий обов`язок і військову службу».
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі (без виклику сторін, за наявними матеріалами).
Позивач, 29.05.2025 подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, шляхом заявлення вимог до ІНФОРМАЦІЯ_2 , позовні вимоги виклав у такій редакції:
«- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) щодо невнесення до Єдиного державного реєстру військовозобов`язаних «Оберіг» відомостей про виключення ОСОБА_1 з військового обліку на підставі пункту 6 частини 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 28 березня 2024 року;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) внести до Єдиного державного реєстру «Оберіг» інформацію про виключення ОСОБА_1 з військового обліку на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із наявністю судимості за тяжкий злочин, що підтверджується записами у графах 13 - 14 тимчасового посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_5 ;
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо повторного взяття ОСОБА_1 на військовий облік 10 лютого 2025 року у ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- визнати незаконним та скасувати окреме положення наказу т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 № 96 від 10.02.2025 року «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період», в частині призову громадянина ОСОБА_1 на військову службу в Збройні Сили України у військову частину НОМЕР_6 ( НОМЕР_2 );
- визнати протиправним та скасувати, в частині зарахування до особового складу, наказ командира військової частини НОМЕР_2 по стройовій частині полковника ОСОБА_3 , яким: з 11.02.2025 р. ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу, з 12.02.2025 р. призначено на посади курсантів навчальних взводів за ВОС «солдат»;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 звільнити ОСОБА_1 з військової служби з подальшим виключенням його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 у 30-денний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили подати звіт про його виконання;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) у 30-денний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили подати звіт про його виконання.»
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року повернуто заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог від 28.06.2025 у справі № 380/4687/25 без розгляду.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви. 
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт покликається на те, що заява про збільшення позовних вимог прямо вказує на посилання на первісний позов, не змінює заявника чи відповідачів (лише просить додати одного), та формально та змістовно є заявою, передбаченою ч. 1 ст. 47 КАС України.
Відповідачами відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Враховуючи, що дана справа відноситься до справ незначної складності в розумінні ст.12 КАС України, суд апеляційної інстанції в порядку ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заява позивача про збільшення позовних вимог від 28.06.2025 за своїм змістом є новим позовом (змінено і предмет, і підстави позовних вимог), позовні вимоги заявлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 , який не є відповідачем у справі, подана з порушенням строків, визначених ст. ст. 47, 262 КАС України. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком судді суду першої інстанції з наступних підстав.
Частиною 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 3 статті 3 КАС України, передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Згідно частини 1 статті 166 КАС України, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування тощо щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.
Статтею 167 КАС України встановлено загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви. Так, відповідно до пунктів 4-5 ч. 1 ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України, будь-яка письмова заява повинна містити зміст питання, яке має бути розглянуто судом та прохання заявника; підстави заяви (клопотання, заперечення).
Відповідно до ч. 2 ст. 167 КАС України, якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.
Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 47 КАС України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
У разі подання будь-якої заяви, визначеної частиною першою або третьою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у судовому рішенні.
Частиною 2 ст. 262 КАС України визначено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Аналізуючи положення статей 47 та 166 КАС України, слід дійти висновку, що встановлений строк на реалізацію позивачем свого процесуального права змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог, закінчується або у день закінчення підготовчого засідання (якщо справа слухається за правилами загального позовного провадження) або за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Подібний правовий висновок викладений, зокрема в ухвалі Верховного Суду від 03 березня 2021 року справа № 160/8804/20
Матеріали справи свідчать, зокрема ухвала про відкриття провадження у справі від 17.03.2025, що ця справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та без проведення судового засідання.
Враховуючи строки, визначені ч. 1 ст. 47 КАС України, позивач заяву про уточнення (збільшення) позовних вимог повинен був подати не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі, тобто до 12 квітня 2025 року, що свідчить про не дотримання позивачем строку подання заяви. Так, заяву про збільшення позовних вимог було подано 29.05.2025.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про пропуск позивачем строку подання заяви про збільшення позовних вимог.
Також суд зазначає, що із системного аналізу адміністративного процесуального законодавства висновується, що позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист прав, свобод та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову.
Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про “доповнення” або “уточнення” позовних вимог. Проте у разі подання таких заяв (клопотань) вони підлягають оцінці виходячи із їхнього змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи.
Суд повинен розцінити відповідну заяву (клопотання) як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.
При поданні відповідних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені КАС України.
Зміна предмета позову відбудеться тоді, коли в рамках конкретної позовної вимоги позивач замість одного способу захисту прав (який був заявлений раніше, при подачі позову) визначає інший спосіб захисту, обґрунтовуючи свої позовні вимоги (предмет позову) тими самими обставинами, якими він обґрунтовував первісні вимоги.
Водночас, не може вважатися зміною предмета позову визначення способу захисту порушеного права, якщо такий спосіб позивач при зверненні до суду не визначав.
Зміна підстав позову відбувається тоді, коли позивач в рамках конкретної позовної вимоги, на обґрунтування раніше заявлених позовних вимог (предмета позову) посилається на інші обставини, якими він ці (перші) позовні вимоги не обґрунтовував.
Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог необхідно розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.
Збільшити або зменшити розмір позовних вимог можна лише тоді, коли вони виражені у певному цифровому еквіваленті, наприклад, у грошовому розмірі.
Заяву позивача про збільшення позовних вимог суд оцінює, як новий позов, який необхідно подавати до суду окремо.
Такий висновок ґрунтується на тому, що у заяві позивач заявляє нові позовні вимоги до нових відповідачів. Зміст первісних позовних вимог стосується звільнення з посади, тоді як збільшені позовні вимоги стосуються мобілізації позивача. 
Отже, заява на відміну від позовної заяви містить інші позовні вимоги та відповідні саме цим вимогам підстави, що вказує на звернення до суду з новим позовом.
Таким чином, відповідно до статті 47 КАС України, позивач не збільшував позовні вимоги, не здійснював зміну предмету або підстави позову, а доповнив позов фактично новими позовними вимогами, які по суті є окремими від первісних позовних вимог, які повинні розглядатися в іншому провадженні.
Подібний правовий висновок викладений, зокрема в ухвалах Верховного Суду від 29 листопада 2021 року справа № 9901/388/21, від 08 листопада 2023 року справа № 990/183/23.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що заява позивача про збільшення позовних вимог від 28.06.2025 за своїм змістом є новим позовом (змінено і предмет, і підстави позовних вимог), позовні вимоги заявлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 , який не є відповідачем у справі, подана з порушенням строків, визначених ст. ст. 47, 262 КАС України, а тому її слід повернуто позивачеві без розгляду. 
Щодо доводів скаржника про те, що він не змінював предмет позову, а лише уточнив підставу незаконної діяльності відповідача, то такі на переконання суду апеляційної інстанції не спростовують висновок суду першої інстанції з огляду на таке.
Так, предметом позову є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, відповідно до яких суд має ухвалити рішення, а підставою позову - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які складаються із фактів, що тягнуть за собою певні правові наслідки: зміну чи припинення правовідносин.
Водночас предмет позову кореспондує із способами судового захисту права (змістом позову), які визначені статтею 5 КАС України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що свідчить про обрання позивачем іншого, на відміну від первісно обраного, способу захисту порушеного права або його доповнення, у межах спірних правовідносин.
Отже, враховуючи предмет позову та вимог, які заявлені в заяві про збільшення позовних вимог можна зробити висновок, що позивач не уточнив підставу незаконної діяльності відповідача, і збільшив вимоги позовної заяви вже на стадії розгляду цієї адміністративної справи по суті, яка розпочалася у відповідності до приписів частини 2 статті 262 КАС України 17.04.2025.
З огляду на вказані вище вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заява від 29.05.2025, не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню без розгляду.
Таким чином суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 312, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року про повернення заяви про збільшення позовних вимог без розгляду у справі № 380/4687/25 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвадлення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	З. М. Матковська